Читати книгу - "Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
«Давай, покажу».
Гаррі на мить замислився, а тоді написав:
«О'кей».
Сторінки щоденника почали гортатися, мовби на них подув сильний вітер, і зупинилися посередині червня. Роззявивши рота, Гаррі побачив, що квадратик із написом «13 червня» перетворився на крихітний телеекран. Тремтячими руками він підніс книжку і припав оком до того екранчика. Раптом його нахилило вперед, екранчик розширився, і Гаррі відчув, як його тіло відірвалося від ліжка, і він сторч головою влетів крізь отвір у сторінці у вир тіней і кольорів.
Відчув, як його ноги торкнулися твердої підлоги, а розпливчасті форми довкола нього раптом набули виразності.
Гаррі відразу здогадався, куди потрапив. Та округла кімната з заспаними портретами була Дамблдоровим кабінетом, але за столом сидів не Дамблдор. Біля свічки читав листа зморшкуватий, кволий і лисий, якщо не рахувати кількох пасем сивого волосся, чарівник. Гаррі ніколи раніше його не бачив.
- Перепрошую, - невпевнено мовив він, - я не хотів вас турбувати...
Але чарівник навіть не глянув на нього. Трохи спохмурнівши, він продовжував читати. Гаррі підійшов ближче і пробурмотів:
- Е-е... я, мабуть, піду, можна?
Чарівник і далі не звертав на нього уваги. Здавалося, він навіть його не чує. Гаррі вирішив, що чарівник, можливо, глухий, тому підвищив голос:
- Вибачте, що потурбував, я вже йду, - мало не крикнув він.
Чарівник, зітхнувши, склав листа, підвівся, пройшов повз Гаррі і засунув штори.
Небо за вікном було яскраво-червоним: сонце, мабуть, уже заходило. Чарівник вернувся до столу, сів, покрутив великими пальцями один довкола одного і втупився поглядом у двері.
Гаррі оглянув кабінет. Ніде не було ані фенікса Фоукса, ні сюркотливих срібних пристроїв. То був Гоґвортс, яким знав його Редл, а отже, директором був цей невідомий чарівник, а не Дамблдор, а сам Гаррі лишався цілком невидимим для людей, що жили п'ятдесят років тому.
Хтось постукав у двері кабінету.
- Заходьте, - ледь чутно мовив старий чарівник.
Зайшов хлопець років шістнадцяти, знявши гостроверхого капелюха. На грудях у нього поблискував сріблистий значок старости. Він був значно вищим від Гаррі, але також мав чорне, як смола, волосся.
- А-а, Редл! - сказав директор.
- Ви хотіли мене бачити, професоре Діліте? - занепокоєно запитав Редл.
- Сідай, - звелів Діпіт. - Я щойно читав твого листа.
- О! - вимовив Редл.
Він сів і міцно стиснув руки.
- Мій любий хлопче, - лагідно мовив Діпіт, - я, мабуть, не зможу дозволити тобі лишитися на літо в школі. Ти ж хочеш, звичайно, поїхати на канікули додому?
- Ні, - відразу заперечив Редл, - я краще побуду в Гоґвортсі, аніж повернуся до цього... до цього...
- Під час канікул ти, здається, живеш у маґлівському притулку для сиріт? - поцікавився Діпіт.
- Так, пане професоре, - відповів, почервонівши, Редл.
- Ти маґлівського роду?
- Я покруч, пане професоре, - пояснив Редл. - Тато - маґл, а мати - чаклунка.
- І вони обоє?..
- Моя мама померла, коли я народився, пане професоре. У притулку мені сказали, що вона тільки встигла дати мені подвійне ім'я: Том - на честь батька, Ярволод - на честь дідуся.
Діпіт співчутливо поклацав язиком.
- Річ у тім, хлопче, - зітхнув він, - що для тебе можна було б зробити виняток, але за теперішніх обставин...
- Пане професоре, ви маєте на увазі всі оці напади? - запитав Редл, а серце Гаррі тьохнуло.
Він підсунувся ближче, щоб нічого не пропустити.
- Саме так, - погодився директор. - Мій любий хлопче, ти повинен розуміти, як безвідповідально з мого боку дати тобі дозвіл залишитися в замку після закінчення семестру, а надто якщо врахувати нещодавню трагедію... смерть тієї бідолашної дівчинки... У притулку тобі буде значно безпечніше. До речі, в Міністерстві магії навіть ідуть розмови про закриття школи. Ми так і не можемо визначити... е-е... джерело цих неприємностей...
Редлові очі округлилися:
- Пане професоре, а якби... ту особу впіймали? Якби усе це припинилося?..
- Що ти маєш на увазі? - аж підвівся у кріслі Діпіт, а голос його зірвався. - Редл є, чи тобі щось відомо про ті напади?
- Ні, пане професоре, - швидко відповів Редл.
Але Гаррі був певен, що ця відповідь не зовсім щира, бо й він уже якось казав таке саме «ні» професорові Дамблдору.
- Можеш іти, Томе... - Трохи розчарований Діпіт знову вмостився у кріслі.
Редл зісковзнув з крісла і вийшов. Гаррі пішов за ним. Вони спустилися рухомими гвинтовими сходами і опинилися біля кам'яного гаргуйля в темному коридорі. Редл зупинився. Гаррі теж. Гаррі бачив, як Редл щось зосереджено обмірковує. Він кусав губи і морщив чоло.
Тоді, ніби раптом щось вирішивши, кинувся геть. Гаррі безшумно рушив за ним. Вони нікого не зустріли, і тільки у вестибюлі високий чоловік з довгим каштановим волоссям і такою ж бородою покликав Редл а з мармурових сходів.
- Чого ти тут ходиш так пізно, Томе?
Гаррі придивився до чарівника. Це був не хто інший, як молодший на п'ятдесят років Дамблдор.
- Я був у директора, - пояснив Редл.
- Ну, а тепер іди спати, - сказав Дамблдор, пронизавши Редла дуже знайомим Гаррі поглядом. - Зараз краще не тинятися коридорами. Відтоді, як...
Не доказавши, він тяжко зітхнув, побажав Ред-лові «на добраніч» і пішов далі. Редл зачекав, поки Дамблдор зникне, а тоді швидко збіг кам'яними сходами, що вели до підвалу. Гаррі кинувся за ним.
Він був розчарований тим, що Редл завів його не в якийсь прихований перехід або таємний тунель, а саме у той підвал, де відбувалися Снейпові уроки зілля й настійок. Смолоскипи не горіли, тож коли Редл майже причинив за собою двері, Гаррі бачив тільки, як той стоїть, мов укопаний, біля дверей і пильнує за коридором.
Гаррі здалося, ніби вони простояли там не менше години. Редл і далі стовбичив біля дверей, підглядаючи у шпарку. І от тоді, коли Гаррі вже ні на що не сподівався і почав навіть думати про повернення в теперішній час, за дверима почулися чиїсь кроки.
Хтось скрадався в переході. Гаррі чув, як той хтось проминув їхній підвал. Редл безшумно, мов тінь, вислизнув з дверей і рушив услід, а Гаррі скрадався за ним навшпиньки, забувши, що його й так не чути.
Хвилин із п'ять вони прямували слідом за тими кроками, аж поки Редл раптом зупинився, прислухаючись
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)», після закриття браузера.