Читати книгу - "Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
- Так, Візлі, ти також, мабуть, ходи з нами.
Деякі учні нарікали на те, що відмінили гру, а інші були явно стурбовані. Гаррі й Рон слідом за професоркою Макґонеґел повернулися до школи і піднялися мармуровими сходами нагору. Але цього разу їх не повели до жодного кабінету.
- Ця звістка, мабуть, вас приголомшить, - сказала професорка Макґонеґел на диво лагідним голосом, коли вони підійшли до шкільної лікарні. - Стався новий напад... новий подвійний напад.
Гаррі увесь похолов. Професорка Макґонеґел штовхнула двері, і вони з Роном увійшли.
Мадам Помфрі схилилася над дівчиною з п'ятого класу з довгим кучерявим волоссям. Гаррі її впізнав: це була та дівчина з Рейвенклову, в якої вони хотіли дізнатися, де слизеринська вітальня. А на сусідньому ліжку лежала...
- Герміона!.. - простогнав Рон.
Герміона лежала цілком нерухомо з розплющеними й застиглими очима.
- Їх знайшли біля бібліотеки, - сказала професорка Макґонеґел. - Ви часом нічого не знаєте про ось це? Воно лежало біля них на підлозі...
Вона показала їм невеличке кругле дзеркальце.
Гаррі й Рон заперечно похитали головами, не спускаючи очей з Герміойи.
- Я відведу вас до ґрифіндорської вежі, - засмучено сказала професорка Макґонеґел. - Треба зробити оголошення.
*
- Всі учні повинні повертатися до своїх гуртожитків не пізніше шостої години вечора. Після цього ніхто не має права залишати свої спальні. На уроки ви будете ходити в супроводі вчителів. У туалет і ванну - тільки з дозволу вчителів. Усі тренування і матчі з квідичу відміняються. Активна діяльність у вечірній час заборонена.
Ґрифіндорці, що заполонили вітальню, мовчки слухали професорку Макґонеґел. Вона згорнула пергамент, з якого читала оголошення, і схвильовано вимовила:
- Мабуть, не варто додавати, що я давно вже не була така стривожена. Школу, цілком імовірно, закриють, поки не будуть піймані злочинці. Прошу всіх, хто має хоч якісь здогади, повідомити мені.
Професорка досить незграбно вилізла через отвір у портреті, а ґрифіндорці відразу загомоніли.
- Послухайте, ми вже втратили двох ґрифіндорців, не рахуючи ґрифіндорського привида, одного рейвенкловця і одного гафелпафця, - промовив, загинаючи пальці, приятель близнюків Лі Джордан. - Невже ніхто з учителів не помітив, Що нічого не сталося тільки зі слизеринцями? Невже не очевидно, що все це йде зі Слизерину, - Слизеринів спадкоємець, слизеринська потвора... Чому просто не взяти й не викинути звідси усіх слизеринців? - обурювався він під схвальні кивання і поодинокі оплески.
Персі Візлі сидів на кріслі відразу за Лі, але цього разу не поспішав викладати свої думки. Він був блідий і приголомшений.
- Персі шокований, - тихенько шепнув Гаррі Джордж. - Та рейвенкловська дівчина - Пенелопа Клірвотер, теж староста. Він, мабуть, не допускав, що потвора відважиться напасти на старосту.
Але Гаррі слухав його неуважно. Перед його очима й далі була Герміона, яка лежала на лікарняному ліжку, немов статуя. І якщо злочинців не зловлять якнайшвидше, то він приречений цілісіньке життя прожити з Дурслями. Том Редл доніс на Геґріда, бо, якби школу закрили, він мав би повертатися у маґлівський сиротинець. Гаррі тепер добре розумів, що відчував тоді Редл...
- Що нам робити? - прошепотів Рон йому на вухо. - Думаєш, вони підозрюють Геґріда?
- Треба піти й поговорити з ним, - вирішив Гаррі. - Я не вірю, що це знову він, але, якщо він колись уже випускав потвору, то знає, як дістатися до Таємної кімнати, а це вже непогано.
- Але Макґонеґел казала, що після уроків ми повинні сидіти у вежі...
- Я думаю, - ледь чутно вимовив Гаррі, - що прийшла пора знову витягти старий батьків плащ.
*
Гаррі успадкував від свого батька тільки одну річ - довгий і сріблястий плащ-невидимку. Це була єдина можливість непомітно вислизнути зі школи, щоб відвідати Геґріда. Вони, як завжди. полягали на свої ліжка, зачекали, поки Невіл, Дін і Щеймус наговоряться про Таємну кімнату й нарешті заснуть, а тоді встали, знову одяглися й накинули плащ.
Подорож темним і порожнім замком - не найприємніша річ. Проте Гаррі, який не раз блукав уночі по замку, ще ніколи не бачив його таким багатолюдним після заходу сонця. Учителі, старости й привиди парами ходили по коридорах, вистежуючи щось незвичайне. Плащ-невидимка не приховував шумів, тому, коли Рон спіткнувся усього за кілька метрів від Снейпа, який вийшов на чергування, виникла напружена ситуація. На щастя, Снейп чхнув саме тієї миті, коли Рон вилаявся. Друзі полегшено зітхнули, коли нарешті дійшли до дубових вхідних дверей і обережно їх відчинили.
Ніч була зоряна і ясна. Вони побігли в напрямку освітленого вікна Геґрідової халупи, і скинули плаща тільки тоді, коли підійшли до дверей.
Постукали, і тієї ж миті Геґрід рвучко розчахнув двері. Вони побачили скерований на них арбалет, а за Геґрідовою спиною голосно гавкав вовкодав Іклань.
- Овва! - здивувався він, опускаючи арбалет і дивлячись на них. - Що ви си тут робите?
- А це для чого? - запитав Гаррі, показуючи на арбалет, коли вони увійшли до хатини.
- Та то ніц... ніц... - буркнув Геґрід. - Я чекав. .. але йой, то пусте!.. Сідайте, я заварю чай.
Він, здається, не розумів, що робить. Розхлюпав воду, мало не загасивши вогонь; тоді розбив чайничок для заварки, нервово смикнувши своєю велетенською рукою.
- Геґріде, все нормально? - занепокоївся Гаррі. - Ти чув про Герміону?
- Ох, чув, чув!.. - відповів Геґрід надламаним голосом.
Він і далі нервово поглядав на вікна. Налив їм великі кухлики окропу (але забув налити заварки) і взявся якраз викладати на тарілку шматок фруктового пирога, як раптом хтось загрюкав у двері.
Пиріг випав у Геґріда з рук. Гаррі й Рон злякано перезирнулися, а тоді швиденько накинули плащ-невидимку і заховалися в кутку. Геґрід пересвідчився, що їх не видно, схопив арбалет і знову рвучко відчинив двері.
- Добрий вечір, Геґріде!
То був Дамблдор. Він увійшов з надзвичайно серйозним виглядом. Слідом за ним з'явився досить чудернацький чоловік.
Незнайомець був низенький та огрядний, з розкошланим волоссям і стурбованим обличчям. Його одяг був напрочуд строкатий: смугастий костюм, яскраво-червона краватка, довга чорна мантія й гостроносі пурпурові черевики. Під рукою він тримав зелений капелюх-котелок.
- Це татів шеф! - ледь чутно видихнув Рон. - Корнеліус Фадж, міністр магії!
Гаррі боляче стусонув Рона ліктем, щоб той замовк.
Геґрід поблід і вкрився потом. Він
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)», після закриття браузера.