Читати книгу - "Учта для гайвороння"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Що мертве, те вже не помре, ба постане знов, тверде і непохитне. Через багато століть люди співатимуть пісень про Балона Відважного.
— Краще сказати, Балона Вдовителя. Я б охоче зміняв таку волю на живого батька. Ви можете повернути його мені?
Коли Віктаріон не відповів, Чорноплив пирхнув і пішов геть.
У шатрі ставало задушливо та димно. Двоє синів Горольда Дівера перекинули стіл у бійці; Віл Покір програв заклад і мусив їсти власний чобіт; Малий Ленвид Темній заграв на скрипку, а Ромні Ткаль заспівав «Криваву чару», «Сталевий дощ» та інших старих наскочницьких пісень. К’ярл Дівчисько і Елдред Кидь станцювали танок пальців; коли один з Елдредових пальців прилетів просто у кухоль з вином перед Ральфом Перебийногою, здійнялося ревище сміху.
Серед загальних веселощів йому почувся і жіночий сміх. Віктаріон підвівся і побачив її коло запони шатра — вона шепотіла щось у вухо К’ярлові Дівчиську, і той теж заливався реготом. Віктаріон сподівався, що їй не стане дурощів з’явитися тут, але все ж посміхнувся, коли побачив.
— Ашо! — покликав він потужним і владним голосом. — Ходи сюди, небого!
Вона проштовхалася до нього — струнка, гнучка, у високих чоботях з плямами солі, сірих вовняних штанях, товсто підбитій брунатній сорочці та розпущеній на грудях шкірянці без рукавів.
— Дядьо! — Аша Грейджой була висока, як на жінку, але мусила стати навшпиньки, щоб поцілувати його в щоку. — Щаслива бачити вас на моєму королево-вічі.
— Королево-вічі? — зареготав Віктаріон. — Ти, часом, не налигалася чогось міцного, люба небого? Сідай. Я не бачив на березі твого «Чорного вітру».
— Я витягла його на берег попід замком Норна Дівера і перетнула острів верхи. — Вона всілася на ослоні й непроханою почастувалася вином з кухля Нута Голія. Нут перешкоди не чинив — він давно заснув на столі п’яний. — Хто утримує Калин-Коп?
— Ральф Кенінг. Після смерті Молодого Вовка нам лишилися надокучати тільки болотні чорти.
— Старки — не єдині північани. Залізний Престол поставив Оборонцем Півночі князя на Жахокромі.
— Ти взялася вчити мене ремесла війни? Я бився у битвах, коли ти смоктала мамчине молоко.
— І зазнавали у них поразок, — зухвало відказала Аша і ковтнула вина.
Віктаріон не любив згадувати про Файний острів.
— Кожен чоловік має програти битву замолоду, щоб не програти війну на схилі літ. Сподіваюся, ти не прийшла заявити права на престол?
Аша піддражнила його посмішкою.
— А раптом прийшла?
— Багато людей ще пам’ятають тебе крихітним дівчам, що плавало голяка у морі та гралося в ляльки.
— В сокири я теж гралася.
— Так, гралася, — визнав Віктаріон, — але жінці потрібен чоловік, не престол. Коли я стану королем, то знайду тобі належну пару.
— Мій дядьо такий добрий. А чи знайти вам гарненьку дружину, коли я стану королевою?
— Мені не щастить з дружинами. Чи довго ти вже тут?
— Досить довго, щоб побачити: дядечко Мокрочуб розбурхав більше, ніж сподівався. Тепер і Трим хоче заявити права, а від Тарле Тричі-Потоплого чули, що справжнім спадкоємцем чорного роду є Марлон Вольмарк.
— Король має походити з кракенів.
— Вороняче Око — з кракенів. Старший брат має перевагу над молодшим. — Аша нахилилася ближче. — Але я вродилася від лона короля Балона, тому мої права вищі за вас обох. Слухайте, дядечку…
Зненацька навколо настала тиша. Співи обірвалися, Малий Ленвид Темній опустив скрипку, люди почали обертатися. Завмер навіть стукіт мисок та ножів.
До бенкетного шатра увійшло з тузінь новоприбульців. Віктаріон побачив Гостропикого Джона Мрава, Торвольда Бурозуба, Ліворукого Лукаса Кидя. Гермунд Ботлик схрестив руки на визолоченому панцирі, якого зняв з ланістерівського капітана під час першого повстання Балона. Поруч став Косовид з Косача. Позаду виднілися Кам’яний Кулак, Квелон Покір та Рудий Весляр з довгими вогняними косами. Був там і Ральф Чабан, і Ральф із Княж-Пристані, і К’ярл Роб.
А посеред них — Вороняче Око, Еурон Грейджой.
«Анітрохи не змінився, — подумав Віктаріон. — Такий самий, як того дня, коли посміявся з мене і поїхав геть.» Еурон був найпоказніший вродою з синів князя Квелона, і за три роки у вигнанні його врода не змарніла. Волосся він мав чорне, мов море опівночі, без жодної сивої волосини, а обличчя над ошатною темною бородою лишилося гладким та білошкірим. Ліве око Еурона вкривала чорна шкіряна латка, але праве сяяло блакиттю, наче літнє небо.
«Його усміхнене око» — подумав Віктаріон, а вголос мовив:
— Вороняче Око.
— Король Вороняче Око, — усміхаючись, виправив Еурон. Вуста його у світлі ліхтаря виглядали темно-синіми, схожими на синці.
— Не маймо іншого короля, ано король-вічем обраного! — підвівся з місця Мокрочуб. — Не може безбожник…
— …сидіти на Морекамінному Престолі, авжеж. — Еурон окинув поглядом намет. — Але так сталося, що віднедавна я часто сиджував на Морекамінному Престолі. І не чув божих заперечень. — Його усміхнене око яскраво блищало. — Та й хто знає про богів більше за мене? Кінські боги і вогняні боги, зроблені з золота боги з коштовними очима, різьблені з кедрового дерева боги, вирубані просто у скелях боги, невидимі повітряні боги… я знаю їх усіх. Я бачив, як люди прикрашали їх квітами, як випускали на їхню честь кров з биків, кіз або малих дітей. Я чув молитви до них півсотнею різних мов. Зціли мою суху ногу, примусь красну діву мене покохати, даруй мені здорового сина… Врятуй мене, настав на шлях істини, зроби мене багатим… захисти мене! Захисти від ворогів, від темряви, від крабів у череві, від коневладців, від людоловів, від сердюків на моєму порозі. Захисти мене від «Тиші»!
Еурон засміявся.
— Безбожник?! Що ти таке кажеш, Аероне? Та я найпобожніший з усіх, хто ставив вітрило! Ти, Мокрочубе, служиш одному богові, а я прислужився десяти тисячам! Бо від Ібу до Асшаю люди, забачивши мої вітрила, починали молитися своїм богам.
Жрець підняв кощавого пальця.
— Вони моляться деревам, золотим бовванам та цапоголовим почварам! Хибним та облудним…
— Таки-так, — перервав його Еурон, — і за цей прикрий гріх я
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Учта для гайвороння», після закриття браузера.