Читати книгу - "Хроніки Амбера : у 2 томах. — Т. 1 : П’ятикнижжя Корвіна"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Він із кожним кроком підступав усе ближче, набираючи швидкість, а я кілька разів відводив його удари. Зрештою я наважився: пригнувся й напав. Швидкий і важкий удар лівої руки потрапив йому в живіт. Він би міг розтрощити міцну дошку і точно порвав би кишки простому смертному. На жаль, час не пом'якшив Джерарда. Він застогнав, але заблокував мій удар справа. Простягнув праву руку під моєю лівою і схопив мене за плече ззаду.
Я швидко ступив до нього, передчуваючи, що він учепиться мені в плече так сильно, що не зможу вирватися. Розвернувшись, подався вперед, так само захопив його ліве плече, поставив праву ногу під його коліно і зміг повалити брата на землю.
Однак він не розчепив рук, тож я упав на нього. Я сам відпустив його, щоб ударити в лівий бік правим ліктем. Кут був не бездоганним, тож його ліва рука здійнялася мені навперейми, якось зчепившись із правою в мене за головою.
Я вже міг вислизнути від Джерарда, але він досі стискав мою руку. Якоїсь миті я міг прямо вдарити його в пах, але стримався. Не те щоб мав якісь моральні принципи, котрі заважали мені бити чоловіків нижче пояса. Просто я знав, що варто вдарити туди, як Джерард інстинктивно розтрощить мені плече. Натомість, поранивши руку об гравій, я примудрився зігнути ліву за його головою, а правою — прослизнути між ногами і схопити за ліве стегно. Зробивши це, перекотився, намагаючись випростатися, щойно ноги опинилися піді мною. Хотів підняти його над землею і кинути назад, добряче стукнувши плечем у живіт.
Але Джерард розвів ноги й перекотився ліворуч, змусивши мене перекинутися через його тіло. Я відпустив його голову і нарешті звільнив ліву руку. Тоді повернувся за годинниковою стрілкою, висмикнувши правицю, і спробував знайти точку опори.
Та з Джерардом таке не проходило: він уже склав руки під собою. Одним потужним ривком він звільнився, перекинувся і зіп'явся на ноги. Я випростався і відскочив назад. Джерард одразу ж рушив на мене, і я збагнув, що коли й далі боротимуся з ним голіруч, він поб'є мене на заздрість усім чортам. Потрібно було ризикувати.
Я стежив за братовими ногами і, коли вирішив, що слушна мить настала, пірнув під його розкриті руки якраз тоді, коли він переносив вагу на ліву ногу та підняв праву. Схопив його праву кісточку й підняв за спиною на чотири фути. Він гепнувся вперед на лівий бік.
Попри біль, Джерард зумів підвестись, але потужним ударом зліва у щелепу я знову повалив його. Підводячись, він похитав головою і захистився руками. Я спробував поцілити йому в живіт, але не потрапив, бо він вивернувся, тож мій удар припав на стегно. Йому вдалося втримати рівновагу, тому брат знову рушив у наступ.
Я кружляв навколо Джерарда, пориваючись зацідити в обличчя. Двічі ударивши його в живіт, відскочив. Він усміхався: знав, що боюся підходити ближче. Спрямувавши удар йому в живіт, я таки потрапив у ціль. Він опустив руки достатньо, щоб я міг вдарити по шиї, якраз над ключицею. Та цієї миті він виставив руки вперед і схопив мене за пояс. Я щосили заїхав йому долонею в щелепу, але це не завадило братові ще сильніше стиснути мене й підняти над землею. Надто пізно завдавати нового удару. Масивні ручиська Джерарда вже дубасили мої нирки. Я намацав великими пальцями його сонні артерії і натиснув.
Однак він і далі піднімав мене над головою. Я розчепив свою хватку і зрештою відпустив його. А тоді він швиргонув мене спиною в гравій, як селяни, що кидають на скелі випрану білизну.
Перед очима блимали різнобарвні спалахи, увесь світ виблискував і здавався напівреальним краєм, коли він знову потягнув мене за ногу. Я побачив його кулак...
* * *
Схід сонця був чарівним, однак я дивився на нього не під тим кутом... Похибка становила градусів дев'яносто...
Раптом відчув запаморочення. Воно стерло дорожню карту мого болю, яку свідомість почала вимальовувати вздовж спини. Шлях завершувався великим містом неподалік від підборіддя.
Я висів високо у повітрі. Злегка повернувши голову, міг розгледіти величезний простір — унизу.
Відчув, як потужні лещата стиснули моє плече і стегно. Коли озирнувся, щоб поглянути на них, то з'ясував, що ті лещата — насправді руки. Ще більше вигнувши шию, роздивився, що руки ті належали Джерарду. Він тримав мене над головою на витягнутих руках, стоячи на краю стежини. Далеко внизу я бачив Ґарнат і край Чорної дороги. Якщо він розчепить руки, одна частина мене може приєднатися до пташиних екскрементів, що вкривали скелясті виступи, а інша — скидатиметься на викинутих на берег медуз, які траплялися мені на пляжі.
— Поглянь-но вниз, Корвіне, — мовив він, коли відчув, що я заворушився та підняв очі. Наші погляди перетнулись. — Усе, що мені потрібно, — просто розчепити руки.
— Я чую тебе, — тихо мовив я, намагаючись придумати, як потягнути його зі собою, якщо він таки вирішить скинути мене.
— Я не мудрагель, — вів далі Джерард. — Але мені дещо спало на думку — дещо жахливе. І це для мене єдиний спосіб з'ясувати, що ж робити далі. Я подумав, що ти неймовірно довго тримався на віддалі від Амбера. І я ніяк не зможу перевірити, наскільки правдивою є твоя історія про втрату пам'яті. Ти повернувся і почав тут усім заправляти, але ж ти ще не справжній володар. Мене занепокоїла смерть Бенедиктових слуг, а тепер дуже хвилює смерть Каїна. Ерік також недавно сконав, а Бенедикта скалічено. Не так уже й просто звинуватити у всьому тебе, але мені спало на думку, що й таке можливо — якщо ти уклав таємний союз із нашими ворогами з Чорної дороги.
— Я не робив цього, — відповів.
— Насправді, це не має значення для того, що маю сказати, — мовив він на те. — Просто слухай. Усе буде так, як воно буде. Якщо протягом своєї довгої відсутності ти справді влаштував це все — можливо, усунення тата і Бранда також було частиною твого плану — тоді ти здатен здолати опір усієї родини, щоб узурпувати престол.
— Але якщо це так, навіщо було мені віддаватися в руки Еріку і дати осліпити себе?
— Слухай мене, — повторив брат. — Ти легко міг наробити помилок, які й призвели до цього. Зараз це не має значення. Можеш бути невинним, як ти і стверджуєш, або ж
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Хроніки Амбера : у 2 томах. — Т. 1 : П’ятикнижжя Корвіна», після закриття браузера.