Читати книгу - "Хроніки Амбера : у 2 томах. — Т. 1 : П’ятикнижжя Корвіна"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Здається, ти і так усе знаєш, — відповів Джуліан. — Ти переповів усе, що трапилося.
— Де ти дізнався про це, Корвіне? — запитав Бенедикт.
— В Авалоні, — відповів я.
— Від кого?
— Від Дари.
Він звівся на ноги, став переді мною і розлючено зиркнув униз.
— Ти досі наполягаєш на своїх баєчках про те дівчисько!
Я зітхнув.
— Ми вже багато разів обговорювали це питання, — відповів я. — І я вже розповів тобі усе, що знаю про неї. Байдуже, віриш ти чи ні. Саме вона розказала мені про все.
— Схоже, дещо ти мені все ж таки не розповів. Принаймні цієї частини не згадував.
— Це правда чи ні? Про Джуліана і Джерарда, — уточнив я.
— Правда, — визнав брат.
— То облишмо ненадовго моє джерело і з'ясуймо, що ж тоді трапилося.
— Згода, — мовив на те Бенедикт. — Можу говорити відкрито, адже причина тримати все в таємниці — більше не з нами. Я, звісно, про Еріка. Він не знав про моє місце перебування, як і більшість інших. Головним джерелом моїх новин про Амбер був Джерард. Ерік усе більше й більше боявся Чорної дороги, тому зрештою відправив розвідників, які мали би пройти нею крізь Тіні аж до самого початку. Обрали Джуліана і Джерарда. Неподалік від Авалона на них напала велика зграя тих істот. Джерард покликав через Козир мене на допомогу, і я прийшов до них. Ворога було розбито, але оскільки Джерард у бійці зламав ногу, а Джуліану також пом'яли боки, я забрав їх обох до себе. Тоді відновив зв'язок з Еріком, щоб повідомити, де зараз брати і що з ними трапилося. Він наказав їм після одужання не продовжувати експедицію, а повернутися в Амбер. Тоді вони на певний час залишились у мене. А потім повернулися назад.
— І все?
— І все.
От тільки це не зовсім правда. Дара розповіла мені трохи більше. Вона пригадувала ще одного відвідувача. Я доволі чітко пам'ятаю про це. Того дня біля струмка, де в тумані над водоспадом майоріла крихітна веселка, а млинове колесо ні на мить не спиняло свої оберти, даруючи мрії, а потім розмелюючи їх, ми фехтували, розмовляли та блукали Тінями, гуляли прадавніми лісами і вийшли до могутнього потоку, де крутилося колесо, що пасувало б до житниці богів... Того дня ми влаштували пікнік, фліртували та пліткували, а вона багато чого розповіла мені — й багато чого брехливого. Однак Дара не збрехала про подорож Джуліана і Джерарда, тож вірю, що вона могла сказати правду про те, що Бранд навідував Бенедикта в Авалоні. Ті гостини траплялися «часто», казала Дара.
Зараз Бенедикт не приховував, що не довіряє мені. Я гадав, що самого цього вже було б достатньо, щоб не видавати інформацію, яка, на його думку, зовсім не стосувалася мене. Дідько, якби я опинився на його місці, то також не довіряв би такому, як я! Але я маю стати останнім дурнем, щоб викласти все відразу. Адже були й інші ймовірності.
Можливо, Бенедикт планував розповісти мені подробиці Брандових гостин згодом, наодинці. А особливо, якщо там ішлося про те, що він не хотів би переповідати в присутності всіх, особливо потенційного Брандового вбивці.
Або ж — така можливість завжди існувала — саме Бенедикт стояв за всім цим. Мені б навіть не хотілося думати про наслідки такого повороту. Я служив під командуванням Наполеона, Лі й Макартура, тож умію цінувати стратегів і тактиків. Бенедикт втілював обидві іпостасі — та в обох був найкращим. Недавня втрата правої руки зовсім не зменшила його стратегічного хисту й не погіршила бойові навички. Якби останнього разу мені не поталанило, він би порубав мене на шматочки через те непорозуміння. Ні, мені б точно не хотілося, щоби злочинцем виявився Бенедикт, і я зовсім не збирався витягувати з нього те, що він бажає наразі приховати. Міг лишень сподіватися, що брат приберігає таємницю на потім.
Тож я вдовольнився його відповіддю — «І все» — та вирішив перейти до інших питань.
— Флоро, — мовив я, — коли я вперше навідав тебе після аварії, ти сказала дещо, чого я досі не збагнув. Небавом після того я мав безліч часу, щоб обміркувати багато всього, тож у спогадах натрапив на твою думку, і вона мене здивувала. Досі не розумію її. Чи не була б твоя ласка пояснити, що ти мала на увазі, коли казала, що Тіні містять значно більше жахіть, аніж ми здатні уявити?
— Якщо чесно, я не дуже пригадую, коли казала таке, — відповіла Флора. — Але, певно, так і було, раз це справило подібне враження. Насправді ти знаєш, про який ефект я казала: Амбер виступає чимось на кшталт магніту для прилеглих Тіней, притягуючи об'єкти крізь них; чим ближче ти до Амбера, тим легше долати шлях, навіть для гостей із Тіней. Попри те, що між самими Тінями постійно відбувається матеріальний обмін, ефект значно потужнішає, коли йдеться про Амбер — адже процес стає однобічним. Ми завжди стежимо, щоб сюди не прослизнуло нічого підозрілого. А за кілька років до твого одужання значно більше дивностей, аніж зазвичай, опинялися в околицях Амбера. І були вони незмінно небезпечними. Багато хто — знайомі істоти із сусідніх королівств. Однак із часом гості почали прибувати з дуже віддалених місцин. Приходило навіть те, що було для нас цілком незнайомим. І жодної причини для подібної міграції небезпек не вдавалося знайти, хоча ми шукали ретельно. Що ж могло їх штовхати до нас? Іншими словами, багато всього неймовірного приходило крізь Тіні.
— Це почалося ще тоді, коли батько був при справах?
— Так. Кажу ж, за кілька років до твого одужання.
— Зрозуміло. Чи бачить хтось імовірність зв'язку між такою ситуацією і татовим від'їздом?
— Звісно, — відповів Бенедикт. — Я досі вважаю, що на те була причина. Він пішов, щоб з'ясувати істину або шукати підмогу.
— Але це тільки теоретично, — заперечив Джуліан. — Ви ж знаєте, яким він був. Ніколи нічого не пояснював.
Бенедикт знизав плечима.
— І все ж, то логічний висновок, — зауважив брат. — Батько часто висловлював занепокоєння цими, назвімо їх, міграціями почвар.
Я витягнув Козирі з футляра — останнім часом узяв за звичку носити колоду з собою. Дістав Козир Джерарда й уважно придивився.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Хроніки Амбера : у 2 томах. — Т. 1 : П’ятикнижжя Корвіна», після закриття браузера.