Читати книгу - "Чвара королів"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Пан Джораг Мормонт наздогнав їх і мовив:
— Яку силу можуть мати ті, хто мешкає у такій гидоті?
— Послухайте мудрих слів тих, хто любить вас найбільше, — додав Цзаро Чжуан Даксос, зручно розташований всередині ношів. — Ворожбити — лихі створіння, що їдять порох та п’ють тіні. Вони вам нічого не дадуть. Їм нема чого дати.
Агго поклав руку на араха.
— Люди кажуть, халісі, що багато хто заходить до Палацу Праху, та мало виходить звідти.
— Так кажуть люди, — погодився Джохого.
— Ми кров вашої крові, — додав Агго, — ми присягнулися жити і померти поруч з халісі. Дозвольте зайти разом з вами до цього темного місця і вберегти вас від біди.
— В деякі місця навіть хал мусить заходити сам, — відповіла Дані.
— Тоді візьміть мене, — наполягав пан Джораг. — Ваша безпека…
— Королева Даянерис мусить увійти сама або не входити зовсім. — З-під дерев виступив ворожбит П’ят Прей. «Невже він там стояв увесь час?» — зацікавилася Дані. — Якщо вона відвернеться зараз, то двері мудрості зачиняться для неї на віки вічні.
— Моя розважальна мавна досі чекає! — покликав Цзаро Чжуан Даксос. — Відверніться від цього божевілля, о найупертіша з королев та цариць! Я маю сопілкарів, які втішать вашу знуртовану душу найсолодшою музикою, і маленьку дівчинку, від чийого язика ви зітхатимете і танутимете.
Пан Джораг окинув купецького магната кислим поглядом.
— Ваша милосте, згадайте-но Міррі Маз Дуур.
— Вже згадала, — раптом вирішила Дані. — Я згадала, які знання вона мала. А була ж усього лише маегі.
П’ят Прей слабко всміхнувся.
— Дитина каже мудро, як стариця. Візьміть мою руку і дозвольте вас відвести.
— Я не дитина! — відповіла Дані, але руку взяла.
Під чорними деревами було темніше, ніж вона чекала. І шлях виявився довший. Стежка начебто здавалася прямою від вулиці просто до дверей палацу, але П’ят Прей скоро звернув убік. Коли Дані спитала, він відповів:
— Якщо зайти спереду, то ніколи не вийдеш назад. Зважте на мої слова, королево: Дім Невмирущих збудовано не для смертних людей. Якщо ви поціновуєте вашу душу, бережіться і робіть усе точно так, як я кажу.
— Я робитиму так, як ви скажете, — пообіцяла Дані.
— Коли увійдете, то опинитеся у кімнаті з чотирма дверима: тими, крізь які увійшли, і ще трьома. Далі заходьте до тих, які по праву руку від вас. Завжди й незмінно обирайте двері по праву руку. Якщо натрапите на сходи, рухайтеся вгору. Ніколи не сходьте донизу і ніколи не заходьте до інших дверей, ніж ті, що одесну від вас.
— Завжди двері праворуч, — повторила Дані. — Зрозуміло. А коли виходитиму, то робити протилежне?
— Аж ніяк, — заперечив П’ят Прей. — Хоч приходите, хоч ідете геть — робіть те саме. Завжди вгору. Завжди праві двері. Проте перед вами можуть відчинитися й інші. За ними ви побачите щось таке, що вас збентежить. Видіння прекрасні й видіння страшні, незбагненні дива та неймовірні жахіття. Картини і звуки днів минулих, і днів майбутніх, і тих днів, яких ніколи не було. Мешканці та слуги дому можуть звертатися до вас на шляху. Відповідайте або не зважайте — вибір за вами. Але не заходьте до жодної кімнати, доки не досягнете приймальні.
— Розумію.
— Коли ви з’явитеся до палати Невмирущих, майте терпець. Для них наші жалюгідні життя — лише мерехтіння мушиних крилець. Слухайте якомога уважніше, і кожне почуте слово записуйте у своєму серці.
Коли вони досягли дверей — великого, видовженого вгору рота у стіні, зробленій за подобою людського обличчя — на порозі їх чекав найменший карлик, бачений Дані. Не вищий, ніж їй по коліно, гостропикий, з кирпатим свинячим носом, але вдягнений у тонкого краму ліберію синьо-лілового кольору. В крихітних рожевих рученятах він тримав срібну тацю, а на ній стояв вузький кришталевий келих густої синьої рідини — «вечірньої тіні», вина ворожбитів.
— Візьміть та випийте, — заохотив П’ят Прей.
— А чи не посиніють від того мої вуста?
— Одна стеблина лише відкриє вам вуха та розвіє туман з очей, щоб ви могли бачити і чути істини, поставлені перед вами.
Дані підняла келиха до вуст. Перший ковток гидко відгонив чорнилом та гнилим м’ясом, але невдовзі наче розбудив усередині неї життя. Вона відчувала, як грудьми повзуть і завиваються зміями навколо серця гарячі пальці, а на язику з’являється смак меду, анижу та вершків, материного молока та сімені Дрого, червоного м’яса, гарячої крові та розтопленого золота… усі колись куштовані нею смаки відразу, і водночас жоден з них. Та ось нарешті келих спорожнів.
— Тепер можете увійти, — мовив ворожбит.
Дані поставила келих на тацю служника і ступила досередини. Вона стояла у кам’яному передпокої з чотирма дверима, по одній на кожну стіну. Без жодного вагання вона рушила до правих дверей і рішуче подолала їх. Друге приміщення виявилося таким самим, як перше. І знову вона обернулася до дверей одесну від себе. Штовхнувши їх, Дані побачила ще один маленький передпокій з чотирма дверима. «Я потрапила до царини чар».
Четверта кімната була не кутаста, а видовжено-округла. Замість каменю її стіни були вибудувані з поїденого шашіллю дерева. А замість чотирьох дверей вона мала шість.
Дані обрала праві двері та увійшла до темної довгої палати з високою стелею. Праворуч тяглися рядком смолоскипи, що горіли димним жовтогарячим полум’ям. Але двері були тільки ліворуч. Дрогон розгорнув широкі чорні крила, збурив ними застояне повітря і пролетів зо три сажні, перш ніж вельми ганебно гепнутися на підлогу. Дані широкими кроками рушила за ним.
Поїдений пліснявою килим під ногами колись буяв пишними барвами; у тканині серед вицвілого сірого та плямистого зеленого досі виднілося подерте золоте шиття. Рештки килима глушили кроки, та це не надто втішало, бо натомість Дані чула звуки зсередини стін: тихе шкрябання та шурхотіння, що нагадало їй про щурів. Дрогон теж їх почув і повів носом услід, а коли звуки припинилися, гнівно заверещав. Крізь деякі з зачинених дверей долинуло дещо бентежніше. Одні двері трусилися і стугоніли, наче хтось намагався крізь них пробитися. З-за інших лунало дивне дудіння, позбавлене усякого музичного ладу. Зачувши його, дракон почав люто хльоскати хвостом з боку в бік. Дані поспішила проминути ті двері якомога швидше.
Не всі
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Чвара королів», після закриття браузера.