Читати книгу - "Хронiки Нарнії. Повна історія чарівного світу (збірка)"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Шаста протиснувся крізь натовп і побачив у центрі кола Едмунда, справді розгніваного, та Коріна, який від сорому аж почервонів. Поруч із ними на землі сидів якийсь незнайомий гном з перекошеним (наче кислиць об’ївся) від болю обличчям. Двоє фавнів, схоже, щойно допомогли йому вибратися з обладунку.
— Ах, якби зі мною були мої краплі, — зітхнула королева Люсі. — Відразу все загоїли б і поставили на ноги. Та Великий король суворо-пресуворо наказав мені не брати їх з собою на війну, а тримати для доконечної потреби.
А трапилося ось що. Не встиг Корін погомоніти з Шастою, як його за лікоть ухопив один гном в обладунках на ймення Реп’ях.
— У чому річ, Реп’яху? — запитав його Корін.
— Ваша королівська високосте, — розпочав гном, відводячи Коріна вбік, — сьогодні по обіді наше військо перейде перевал і ми підійдемо впритул до замку його величності вашого батька. Тож цілком можливо, що ще сьогодні станемо до бою.
— Знаю, — заусміхався Корін. — Хіба ж це не чудово!
— Чудово це чи ні, — продовжував Реп’ях, — та в мене від короля Едмунда суворий наказ: зробити все, аби ваша високість не опинились серед бою. За самим боєм вам дозволено спостерігати, і цього, зважаючи на ваш юний вік, вашій високості більше ніж досить.
— Що за дурниця! — вибухнув від обурення Корін. — Авжеж, я битимуся! Ось і королева Люсі буде серед лучників.
— Їх королівська величність можуть чинити, як їм заманеться, — сказав на те Реп’ях, — а ви — під моєю опікою. Або ви даєте ваше чесне королівське слово, що триматимете свого поні поруч мого і ні на крок не відлучитеся від мене, аж поки цього я вашій високості не дозволю зробити, або ж, за наказом його величності, вас прив’яжуть за руку до моєї, наче бранця.
— Лишень спробуй — я тобі так облатаю боки! — спалахнув Корін.
— Цікаво подивитися, — ущипливо кинув гном.
І цього для такого хлопчини, як Корін, було більш ніж досить, тож він шулікою накинувся на гнома — і вони замолотили кулаками. Цей поєдинок мав би бути рівним, хай Корін був і важчий, і вищий, та мав довші руки, але у гнома були свої переваги: був старший за віком і до того ж стріляним горобцем. Та з’ясувати, чия візьме, так і не вийшло, бо гірський схил — не краще місце для герцю. Бідоласі Реп’яху не пощастило: він наступив на хисткий камінь і проорав землю носом, а коли силкувався встати, то виявив, що на нозі розтягнув зв’язки. Так, це було справді болюче розтягнення зв’язок, через яке бідолаха ані ходити, ані їздити верхи не зможе щонайменше два тижні.
— Бачите, що ваша високість накоїли, — гримів король Едмунд. — Перед самим боєм із наших лав вибили стріляного вояка.
— Я займу його місце, сір, — вигукнув Корін.
— Тьху! — сплюнув Едмунд. — Хіба хто ставить під сумнів вашу хоробрість! Та хлопчик на полі бою — лишень для своїх загроза!
Тут короля кудись покликали, і Корін, ґречно вибачившись перед гномом, майнув до Шасти та зашепотів:
— Швидко! Тепер є вільний поні та обладунки гнома. Надягай-но, поки ніхто не бачить.
— Нащо? — не зрозумів Шаста.
— Як це нащо? Щоб битися в січі! Невже не хочеш?
— Е-е, еге ж, аякже, — прогугнів Шаста, хоч до цієї миті нічого такого в нього й на гадці не було. І тут у Шасти неприємно занудило під грудьми.
— От і добре! — зрадів Корін. — Вдягай через голову. Тепер перев’язь для меча. Тільки ми маємо їхати у самому хвості колони й триматись тихо, наче миші. Ну, а як розпочнеться битва, то всім уже буде не до нас.
Розділ 13
Битва при Анварді
Ще до одинадцятої ранку військо знову було на марші; рухалися на захід, залишаючи гори ліворуч. Корін і Шаста їхали в самому ар’єргарді, замикали колону за велетнями. Люсі, Едмунду й Перідану було не до хлопців: вони обговорювали плани битви. І хоч Люсі раз запитала: «Але де ж його непосидлива високість?», Едмунд лише кинув у відповідь: «Попереду його немає, і це вже добра новина. Хай так воно і буде».
Шаста розповів Коріну про свої поневіряння і пояснив, що їздити верхи навчався в коня, через те зовсім не знає, як правити конем за допомогою поводів. Корін йому все це показав, а крім того, розповів про своє таємне відплиття з Ташбаана.
— А де ж королева Сьюзан?
— У Кейр-Паравелі, — відповів Корін. — Вона, знаєш, не схожа на Люсі, ця — як справжній чоловік чи принаймні парубок. А королева Сьюзан — як звичайна доросла пані. На війни вона не їздить, хоча сама відмінно стріляє з лука.
Тим часом гірська дорога, якою вони пересувалися, ставала дедалі вужчою, а схил праворуч — чимраз крутішим. Врешті-решт вони змушені були їхати вервечкою по одному понад краєм прірви, і Шаста здригнувся від думки, що тим самим шляхом він проїхав минулої ночі, й гадки не маючи про прірву.
«Але, певна річ, — промайнула у нього думка, — я був у цілковитій безпеці. Адже Лев тримався зліва від мене. Увесь той час він був між мною та безоднею».
Далі дорога звернула ліворуч, на південь, геть від кручі, і тепер з обох боків проходу тягнулися густі ліси. А військо сходило вгору все вище й вище, на перевал. Згори, якби не лісові хащі, розгортався б неймовірний краєвид, але за деревами нічого не було видно, тільки декілька навислих скелястих гірських вершин та високо в синьому-синьому небі кружляли двійко орлів.
— Чують битву, — проказав Корін, показуючи на птахів. — Знають стерв’ятники, що їм буде пожива.
На ці слова Шаста не сказав нічого.
Коли вони минули горло перевалу й спустилися нижче, дерева розступилися, і тепер у вечірньому серпанку Шаста добре міг бачити всю Древляндію, яка розкинулася під його ногами, і навіть (так йому здалося) щось схоже на пустелю за нею. Та сонце, до заходу якого залишалося години зо дві, світило в очі й заважало чітко розрізняти подробиці.
Тут військо зупинилося і розтяглося в ланцюг, перебудовуючи лави. Цілий загін надзвичайно страшних на вигляд розумних звірів, яких Шаста до того не помічав і які належали переважно до родини котячих (леопарди, пантери та подібні до них великі коти), пішли, м’яко ступаючи на округлі подушечки лап та стиха порикуючи, займати свою позицію на лівому фланзі. Велетням було наказано зайняти правий
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Хронiки Нарнії. Повна історія чарівного світу (збірка)», після закриття браузера.