Читати книгу - "Моя СусІдка ВІдьма, Маріанна Ласкава"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
- Ром, ось поясни, що ти твориш, га?!
- Ти чудово знаєш причину всього цього.
- ні не знаю!
- Знаєш!
- Ну, ось навіщо ти нас обох мучить?
- це я нас мучаю?!!
- Так, ти!!
- Це не я, а ТИ моя мила і зухвала відьмочка нас мучиш! І лише ТИ одна! Це ж ти упираєшся, і вигадуєш всякі відмазки
- а я при чому??
- А до того! тому що ти уперлася що нам не можна і все! А нам можна як ти це не розумієш?
- Але в тебе є Наталі, а в мене Стас! У нас обов'язок Рома!!
- А до біса цей обов’язок та їх обох!
- Але я так не можу Рома!
- Можеш Софія!! Тому що ти не любиш його, а я не люблю її! І це не станеться ніколи, і ти це знаєш! І що наші серця з першого дня нашої зустрічі, з того першого нашого погляду були віддані один одному, і ти це теж знаєш…і що це не можна буде також змінити….
- Рома...
- Я все сказав Соф!
- Але.
- значить так, Софія Нікітіна, говорю це один раз: її я кину, тобі більше піти від мене не дам, і це крапка. Не кинеш цього гарненького і багатенького ідіота сама, втручуся, я, і це повір, буде дуже весело, і з величезним задоволенням, ти мене зрозуміла???
- ах, ти ж...
На це він притиснув свій палець до моїх губ і продовжив:
- цього разу, я просто так не здамся! Я піду до кінця. І в результаті я отримаю, що хочу….
- Серйозно?
- ТАК!
- І що ж це Дідіков?
– ТИ!
На це я просто замовкла і відвела від нього погляд, опустивши голову вниз.
Я розуміла, що він не брехав, як і те, що він це зробить, але чим це закінчитися для нас я не уявляю.
- Соф?
- Що?
- Поглянь на мене….
- Ні…
- Софія!
- Ні…
- СОФІЯ НІКІТІНА!
- О боже, та що??!! - І я зло подивилася на нього
- я серйозно про це все!
- я знаю…
- молодець, розумна відьмочка.
- з цього нічого не вийде Ром...
- Вийде!
- вони не дозволять. Вони не дадуть цьому статися….
- а хай спробують завадити…
- ох, Рома .... Вони спробують, і зроблять все так що б нічого не вийшло….і ти це розумієш як і я..
- Послухай мене Софія моя дорога відьмочка, я багато можу, у мене багато друзів і важливих зв'язків, якщо хтось ризикне тебе торкнутися, і будуть нам заважати, я покажу, на що я здатний, і ще, якщо чогось хочу, або коли хочу когось конкретного, захистити, чи зрозуміла?
- ох, Рома ....
- я задав питання!
- побачимо Ром…
- Отже, я не здамся, і тобі не дозволю цього…
- не сумніваюся….
На це він лише досить, усміхнувся, бо розумів, що я знаю, що він це зробить, але зараз я вирішила, що мені час, інакше я цього всього не витримаю, і я сказала:
- Ром, мені вже час.
- Вирішила знову втекти від мене?
- ага….
- Соф, може, спонукаєш ще?
- Не можу…
- добре, будеш на місці, напиши мені
- Навіщо? Ти ж і так дізнаєшся все сам…
- якщо ти не напишеш, та дізнаюся.
- Гаразд, хер з тобою Дідіков, добре, я напишу ... тільки відстань від мене вже!
- добре, тоді йди….
- Ну і піду! - І я встала, взяла сумочку і хотіла піти, як він сказав:
- Софія…
- що ще? - Сказала, не обертаючись, я
- я чекатиму твого повідомлення, і сумуватиму…я вже сумую….ти моя солодка відьма….
На це я просто глибоко зітхнула і мовчки пішла.
Я не хотіла , щоб він бачив мою реакцію на все це. Щоб, не сказати йому, що я теж сумуватиму, і дуже. Та на вигляд я була спокійна, але мою душу розривав пекельний біль. За що я закохалася в нього, хоча мені не можна було, за те, що доля нас з ним звела, і все вийшло з-під контролю. Що ж поплачу вдома, коли побачить лише Олі. І я швидко взяла таксі та поїхала.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Моя СусІдка ВІдьма, Маріанна Ласкава», після закриття браузера.