Читати книгу - "Магія без пам'яті, Мiла Морес"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
- Містере Нотрил, навіщо ви мене купили?
- Я люблю красиві речі. Купую, якщо продають. Ось і все, - він усміхається, ні, скоріше сміється.
- Вам чомусь весело.
- Лаурі, розслабся, я все тобі поясню, - він на позитиві, дивно, що я ще не плачу.
- Я вже не знаю, до чого готуватися. Якщо дівчину хтось купує, то точно не для того, щоб дбати про неї… Ви хочете зі мною…
- Лаурі, я виписав твоєму батькові чек на простроченому бланку, - каже серйозно. - Мине кілька днів, перш ніж він це виявить, але на той час до тебе дістатися не зможе. Ти абсолютно вільна. Можеш робити зі своїм життям усе, що захочеш.
- Справді? Ви його обдурили?
- Так, Лаурі. Вибач, звичайно, але з такими людьми, як твій батько, я не люблю вести справи. Заплачу йому один раз, за місяць він запитає більше... І так буде нескінченно. Я не настільки дурний, щоб платити йому. Але додому ти не повернешся, хіба що захочеш побачитися з матір'ю. Зрозуміла?
- Так, містере Нотрил. Але ж я не можу жити з вами… Тут…
- Це питання я вирішив. Я ж обіцяв дізнатися про гуртожиток. Зараз ми зустрінемося з комендантом, і вона дасть тобі ключі від твоєї кімнати.
- Рокс тепер живе у гуртожитку, я не хочу туди.
- Лаурі, ти житимеш на поверсі викладачів поряд зі мною. Бачила у коридорі багато дверей? Так от за ними такі ж квартири, як у мене, тільки в них ніхто не мешкає. Ти оселишся в сусідній, продовжиш навчатися та працювати на мене. Згодна?
- Не можу повірити, містере Нотрил! Звичайно, згодна! - Я радісно завищала і рвонулася обійняти викладача, але в останній момент зупинилася, стрималася.
- От і славно. Ходімо, міс Качовскі на нас чекає. Речі поки залиши тут, потім перемістимо їх у твою кімнату. Тільки обіцяй мені, що на студентський поверх ти не спускатимешся.
- Обіцяю, містере Нотрил! Я буквально десять хвилин тому думала, що моє життя розвалилося, а ви все виправили! Як це взагалі можливе?
- Лаурі, ти гідна найкращого.
Я кинулася обіймати свого викладача, це вже стало звичкою, так що обійшлося без ніяковості. На цей раз намагаюся стискати його міцніше, ніби йому буде від цього приємніше. Не знаю, як я ще можу висловити свою подяку. Мені нема чого йому запропонувати натомість.
Ну хіба що…
Хоча ні, він надто порядний, щоб скористатися мною.
У коридорі нас зустріла жінка з пишними формами. Не товста, але кремезна, з великими грудьми та об'ємною попою. На кожен крок її сідниці гойдаються, вона ще й додатково виляє ними, мабуть, привертає увагу містера Нотрила. Більше нема кого, на поверсі ми одні. Викладач нас представив. Міс Качовскі зміряла мене поглядом, усміхнулася, але всю увагу переключила на викладача, мені лише видала ключі.
- Містер Нотрил, - фліртуючим тоном промовила комендант, - ви пам'ятаєте, що обіцяли мені вечерю?
- Я не обіцяв, міс Качовскі, але вам я не зможу відмовити, - ой-ой-ой, мій викладач, здається, з нею теж фліртує, ще й руку поцілував, а вона вся засяяла. Невже йому такі подобаються? Звичайно, з грудьми там проблем немає, вони у неї величезні, ніби два футбольні м'ячі прикріпили до тіла спереду, а ззаду в тому ж обсязі стирчать сідниці. Чомусь стало шкода містера Нотрила. Раптом вона його розчавить?
- Ах, містере Нотрил, ви - душка, - продовжує свої підкати міс Качовскі.
- Як щодо вечора суботи? - Він призначає їй побачення! Який жах. - Лауріно, у мене ж вільний цей вечір?
Я зараз маю захистити свого роботодавця і сказати, що у нього всі вечори зайняті чи все-таки він справді хоче цієї зустрічі? Вона ж буквально слини ковтає, оглядаючи його з ніг до голови. За реакцією викладача схоже, що йому все підходить і навіть подобається.
Не можу повірити! Містер Нотрил збоченець із зовсім іншими смаками! Я думала, йому подобаються маленькі дівчатка, а він, виявляється, надає перевагу пишним формам…
Ну, тепер я точно знаю, що від моїх поцілунків у нього в штанях погода не змінюється.
І якось гидко уявити, що ця дама чіпатиме містера Нотрила, такого ідеального, гарного, порядного. Вона і зараз жере його очима, і губи складає так, ніби цілує його на відстані.
- Лаурі, то що там стосовно вечора суботи? - Містер Нотрил чекає на відповідь, а я зависла.
- Вибачте, намагалася згадати ваш графік, здається, у вас уже заплановано зустріч. Там у вас НЛЛ, пам'ятаєте?
- Так правильно. Швидше за все це займе весь день.
- Що ви, містере Нотрил, навіщо так довго чекати? – пожвавішала міс Качовські. – А приходьте сьогодні до мене на вечерю! Я приготую лазанью. Не хочу хвалитися, але всі, хто куштував цю страву в моєму виконанні, одноголосно хвалять!
- Сьогодні? - Містер Нотрил думає, і ось зараз я зрозуміла, що він сам шукає привід, щоб ухилитися. – Ну що ж, чудово. Навіщо відкладати щось таке приємне у довгий ящик? - повірити не можу, усміхається так, ніби каже щиро.
- Домовилися.
Міс Качовські розвернулася і ходою від стегна пішла коридором. Вона ще й обернулася, щоб перевірити, чи дивиться їй услід містер Нотрил. А він дивився, ще й як дивився. Докладно все бачив. Ще б окуляри свої чарівні надів, щоб напевно зрозуміти, що на нього чекає жахливий вечір.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Магія без пам'яті, Мiла Морес», після закриття браузера.