Читати книгу - "Твої не рідні, Ульяна Соболева"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Поки читав, прийшло повідомлення з лабораторії. Аналіз був уже готовий. Я стиснув пальці в кулак і дочитав казку, лише потім вийшов у коридор і відкрив на електронній пошті результати тесту. Долівка злегка захиталася під ногами - немає, я не її батько. Різко видихнув і хотів уже сунути стільниковий у кишеню, як він раптом задзвонив у мене в руках. Я підніс його до вуха, намагаючись зібратися, прийти в себе, щоб Марійка не побачила, що я засмучений.
- Єгоре Олександровичу, це Ніна. Я з іншого номера. Виїхала в Словаччину, терміново потрібно було. Ви отримали результати ваших аналізів?
- Так. Отримав.
- А результати аналізів Анни отримали?
- Так. Тільки там нічого не зрозуміло.
- Як не зрозуміло ... Аааах, напевне, вам послали генетичний тест.
- Я зробив, як ви просили, і здав аналіз. На жаль, я не можу бути нічим корисний для дитини. Я не її батько.
- Знаю ... але у мене дуже велика проблема не тільки через вас - і Анна не її мати.
У мене рука зі стільниковим різко опустилася вниз. Я насилу зміг підняти її назад. Вона важила з тонну.
- Ви мене чуєте, Єгоре Олександровичу, Анна не є біологічною матір'ю Марійки.
- Так. Я вас чую.
Підняв голову і подивився через скло на дівчинку, вона стискала руку Ані, піднесла її, як завжди, до обличчя.
- Я хотіла поговорити з вами про це не по телефону ... але ви здали аналіз, і я вирішила вам зателефонувати.
- Спасибі.
Я відповідав їй як робот, і у мене тремтіли руки. Раптом Марійка вся стрепенулася і вискочила до мене. Схопила мене за рукав і потягла в палату.
- Нам потрібні хоч якісь дані Марійки. Може бути, ви знаєте, в якому пологовому будинку вона народилася. Може, там можна щось дізнатися?
Марійка підтягла мене до ліжка і показала на руку Ані - вона злегка поворушив пальцями, а малятко радісно підскочило і обняло мене за ноги. Я опустив руку на її голову, машинально перебираючи косички тремтячими крижаними пальцями і відчуваючи, як у мене дере горлянку від бажання закричати.
- Єгоре Олександровичу ...
Я відключив дзвінок і сунув стільниковий у кишеню, дивлячись скляним поглядом на те, як ворушаться пальці Ані.
****
Маргарита Сергіївна Нємцова працювала в обласному пологовому будинку стільки, скільки себе пам'ятала.Спочатку сестрою-акушеркою на побігеньках у колишнього головлікаря, після того, як ту звільнили і засудили за хабарі не без допомоги Немцовой, Маргарита Сергіївна почала швидко підніматися вгору по кар'єрних сходах. Настільки стрімко, що вже через кілька років була заступником головлікаря, а пізніше і сама отримала таку бажану посаду.
Коли Світлана Юріївна Герасимова йшла на пенсію, вона сказала Маргариті, що кращого акушера-гінеколога для даного пологового будинку годі й шукати, як, втім, і наймерзотнішої і огиднішої людини, яким була Нємцова, яка і тут доклала руку, щоб заповітне крісло звільнилося швидше. Маргарита особливо не засмутилася, проводила з почестями свою попередницю і зайнялася перебудовою пологового будинку, поступово перетворюючи його на комерційну клініку. Тепер вона і сама не гребувала хабарами, особистими позичаннями і іншими перспективами, які відкривали перед нею її посада. Змінила колектив, оточила себе вірними фанатами і підлабузниками. Бізнес у пологовому будинку кипів на повну котушку, ціни були призначені за все, аж до предметів першої необхідності. Негласний прейскурант видавався породіллі або хворому, і у нього не залишалося вибору: або плати, або лікуйся на вулиці або їдь до сусіднього міста. А до сусіднього міста десять кілометрів на машині.
Мер селища міського типу Владислав Інокентійович Галкін всіляко опікував пологовий будинок, особливо після того, як там народила двійню його дорогоцінна донечка. Якщо відкинути меркантильність і жадібність, а також підлість, Нємцова дійсно була лікарем від Бога. Вона приймала пологи у «найважчих» породіль, витягала з того світла немовлят. На неї молилися і точно так же її боялися. Зате вона не боялася нікого. Ну, майже. Найбільше Нємцова переживала за своє місце і за благополуччя своєї родини, яка складалася з чоловіка лікаря-кардіолога і трьох собак пекінесів. Дітей у неї не було. Свого часу Нємцова наробила купу абортів, присвячуючи себе навчанню і роботі, прекрасно усвідомлюючи ризик безпліддя. Але її це сильно не пригнічувало. Одинокою вона себе ніколи не відчувала, у свої сорок дев'ять завжди підтягнута, з ідеальним макіяжем на аристократичному обличчі, з високою зачіскою, укладеною з довгого каштанового волосся, і суворим поглядом з-під дорогих тоненьких очок. Вона створювала зовнішнє враження благополуччя всього пологового будинку в цілому.
Коли до неї в кабінет постукали і повідомили, що її хоче бачити відвідувач, мабуть, домовитися про пологи або госпіталізації, Нємцова веліла чекати під дверима. Вона була зайнята. Вибирала чергового пекінеса собі в подарунок. Розглядала мордочки новонароджених щенят і зворушливо схиляла голову на один бік, потім на інший. Її прийом на сьогодні був закінчений, а через кілька годин на неї чекав плановий кесарів розтин у дружини власника трьох супермаркетів в їх обласному центрі. Вона планувала до Нового року замовити у нього червону ікру, зрозуміло, у подарунок за вдалі пологи. Відвідувачі зараз не входили в її плани. Вона збиралася протримати його за дверима, а потім царствено виплисти на операцію, змусивши чекати ще або призначивши йому на понеділок. Загордилися, що у неї тут поліклініка, і сидять на лавках чекають. Навіть до поліклініки приходять по запису.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Твої не рідні, Ульяна Соболева», після закриття браузера.