Читати книгу - "Твої не рідні, Ульяна Соболева"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Коли двері різко розчинилися, Нємцова підвела голову і в обуренні стиснула і без того тонкі губи.
- Що таке? Як ви….
І тут же осіклася на півслові. Вона його впізнала. Та й як було не впізнати? Телевізор вона дивиться, новини читає, в інтернет заглядає ... Але впізнала вона його не тільки тому ... була ще одна причина, і ця причина змусила Нємцову стати кольору стінки і трохи похитнутися в кріслі. У неї тут же підскочив тиск і запульсувало в скронях. Жахливо захотілося взяти таблетку валідолу під язик.
Шумаков Єгор Олександрович пройшов через весь просторий кабінет до вікна і, не вітаючись з Немцовою, відкрив вікно навстіж.
- У вас тут дуже душно.
Сказав він і підійшов до столу.
- Добрий день, Маргарито Сергіївно. Прошу вибачення, що завадив вам у важливих справах, - кинув погляд на монітор ноутбука поточної сторінки сайту з продажу домашніх тварин, і Нємцова тут же закрила кришку, - але моя справа не менш важлива. Якщо дозволите ... - відсунув стілець, головлікар загальмовано кивнула і нервово поправила окуляри на переніссі.
- Доброго дня…
- Шумаков Єгор Олександрович, але я бачу, ви мене впізнали, і це дуже приємно.
- Тттак, впізнала. Чим зобов'язана вашому візиту та в наші краї?
Вона поступово намагалася взяти себе в руки. Але у неї погано виходило. Шумаков лякав її, і не тільки тому, що вона чула і про його сімейку, і жорсткий характер молодого бізнесмена, про який тільки і рясніли заголовки газет, як він перейшов комусь дорогу або підім'яв під себе чергового конкурента, або, наприклад, домігся знесення готелю, в якому йому не так подали сніданок. Шумаков лякав її тим, що міг дізнатися ... і швидше за все, дізнався, що тут сталося п'ять років тому. Інакше навіщо він тут ... а якщо дізнався, то Немцовій не тільки світить звільнення і позбавлення посади, а може світити щось гірше, і Іннокентійович її не врятує ... так як Шумаков має набагато більше грошей і влади. Боягузливий Галкін навіть не заступиться.
- Я думаю, ви знаєте, чим зобов'язані моєму візиту.
- Ні, - вона мило посміхнулася, - навіть не уявляю, але я дуже рада такому гостю.
Шумаков продовжував посміхатися. У нього була гарна посмішка, дуже заразлива, і погляд чіпких сірих очей не відпускав співрозмовника.
- Ви зараз уявите і не тільки мету мого візиту, але і чим він може закінчитися для вас і для ось цього, - він обвів кабінет поглядом, - комерційного гадюшника.
Нємцова застигла, і її тонкі губи придбали синюватий відтінок.
- Я думаю, Галкін схвалив би, якби я вирішив побудувати на цьому місці санаторій. Неподалік ставок, березовий гай ... Як вважаєте? Ця місцевість підходить для санаторію? Вас би я туди взяв головною медсестрою ... а може, і не взяв би, а може, зробив би так, що вас не взяли б навіть санітаркою ... хоча, може бути, ви б влаштувалися лікарем на зону.
На обличчі Немцової виступив піт, і піт потік по спині.
- Випийте води, Маргарито Сергіївно, заспокойтеся і починайте розповідати мені правду. І нічого, крім правди, і, можливо, для вас усе залишиться як і раніше.
Вона послухалася, випила один стакан води, потім інший. Її пальці тремтіли, а скло стукало про зуби. Вона підняла голову і повільно видихнула.
- Її привезли до нас у важкому стані, без свідомості і під час пологів. Не було ні часу розбиратися , що з нею, ні часу на якісь обдумані рішення. Тільки операційна. Вона марила, кликала вас, маму, плакала в ті короткі проміжки, що приходила в себе. - Нємцова різко встала і пішла налити собі коньяк, який був захований у закритій на ключ шафі, випила чверть склянки і продовжила, - у нас тоді справи йшли інакше - апарат УЗД допотопний, фахівців мало, лабораторії немає, тільки в місто відправляли аналізи за десять кілометрів. Я поки дочекалася б її результатів, вона б ..., - Нємцова нервово проковтнула, а Шумаков стиснув щелепи і трохи подався вперед. - Я послухала серце плоду доплером, але воно не прослуховувалося.Часу везти до апарату ультразвуку не було, у неї йшли сильні перейми. Я сподівалася, що немовля просто розвернулося так, що нам було нечутно.
Вона знову замовкла і налила собі коньяк, на Шумакова не дивилася. Їй було страшно.
- Коли прокесарилі, дитинка не дихала. Ми намагалися реанімувати ... але ... Мені дуже шкода. Мені дуже шкода. Ми робили, що могли ... і у нас не вийшло.
Шумаков різко схопився зі стільця і відійшов до вікна, вчепився в підвіконня і шумно вдихав прохолодне повітря.
- Це був другий випадок у моїй практиці. Я не знала, що робити. Ми всі розгубилися, для нас це була особиста втрата. Породілля відчувала себе непогано, потім ми знайшли сліди інтоксикації організму, але припустити, від чого вона сталася, не могли, а вона ... вона не пам'ятала нічого.
Нємцова судорожно стиснула стакан і з жахом згадала ту ніч. Тоді ще вона була заступником головлікаря, і Світлана Юріївна, ледь почувши про подію, а потім дізнавшись, хто породілля, трохи інсульт не отримала.
- Ти уявляєш, що тепер буде? Уявляєш, як накинуться на наш пологовий будинок? Так тут навіть камінь на камені не залишать. Усе рознесуть до такої-то матері. А ми з тобою сядемо, і це найкраще, що з нами станеться. Ти взагалі знаєш про Шумакових, хто вони такі? Поняття хоч якесь маєш?
Тоді вона не мала, але їй було до дикості страшно від реакції начальниці. У цю ж секунду в кабінет влетіла медсестра.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Твої не рідні, Ульяна Соболева», після закриття браузера.