Читати книгу - "Твої не рідні, Ульяна Соболева"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Я дивився просто в одну точку, мені здавалося, у мене не ворушаться руки, ноги і навіть серце не б'ється. Я, напевне, помер. Не знаю, як люди впадають в кому і що вони при цьому відчувають, я внутрішньо омертвів. І якщо раніше я гадав, що присипаний камінням і товстим шаром землі, то зараз у мене складалося враження, що я повністю без шкірного покриву прив'язаний десь ланцюгами і насаджений на гострі гаки, вони продерли мені серце і легені, і я, бл *** дь, задихаюся, сходжу кров'ю, булькаючи в агонії, але і здохнути права не маю. Я взагалі ні на що не маю прав.
Знову включаю запис голосу матері, і мене трясе, коли я чую все, що вона говорить. Холодний піт котиться градом, просочує мою сорочку, тече по скронях і по вилицях. Мені здається, я занурився в суцільний кошмар і це все маячня божевільного психопата, це все якась довбана гра. І її голос розтинає нерви, пиляє їх на шматки ... Вона не могла так вчинити. Не могла зі мною ось так ...
«Я сподіваюся, що ти ніколи цього не почуєш ... і в той же час я все ж хочу, щоб ти все дізнався, і якщо цьому судилося статися, то ти рано чи пізно знайдеш цей запис, а якщо немає, то так тому і бути . Ти моя улюблена дитина, і нехай я і була строгою до тебе, такими були мої уявлення про виховання сина, але я ніколи і нікого не любила так, як тебе. І, як будь-яка мати, я мріяла про найкраще для тебе. Так, я її не злюбила. Вона не сподобалась мені з найпершої хвилини. Вона була тебе не варта. Жодного волоска на твоїй голові. Неотесана, несмачна селючка, яка мріяла про прописку і весілля з багатим і чистеньким хлопчиком. Мені не подобалося в ній усе, починаючи з її імені і закінчуючи її запахом, який оселився в нашому домі і не вивітрюється, забивався мені в ніздрі і переслідував на кожному кроці. Вона замінила тобі мене, по всіх усюдах була вона. У твоєму стільниковому, у твоєму портмоне, у твоїй кімнаті, у твоїй голові і в твоєму серці. Я задихалася з цим усвідомленням втрати, що вона забрала тебе у мене.
Я осліпла, оглухла, я мріяла, щоб вона зникла. Я знала, що ти не любиш Олену, і саме тому хотіла, щоб вона стала твоєю дружиною. Вона любила б тебе, а ти б продовжував залишатися зі мною і був тільки моїм. Егоїстичне гіпертрофоване материнське почуття. Я тоді навіть тверезо думати не могла. Олена стала частою гостею в нашому домі. Мені подобалося злити Анну. Подобалося бачити, як вона блідне. Я мріяла, що вона народить мені онука, і ти з нею розведешся, забереш у неї дитину, і ми заживемо без неї, як раніше.
А коли ти кричав на мене, сварився зі мною через неї, я ненавиділа її ще більше.Коли Олена привезла цей чай ... її мати займається травами і гомеопатичними ліками ... вона привезла цей чай і попросила мене допомогти їй. Зробити так, щоб ... О, Господи, пробач мене! Зробити так, щоб твоя дружина з розладом шлунку лягла в лікарню, вагітних на таких термінах обов'язково кладуть, а у Олени був би час опинитися з тобою наодинці. Усього-на-всього розлад шлунка. У мене чорт вселився, я навіть нічого не запідозрила, я була засліплена своєю ненавистю, ревнощами, і я ... я покликала Анну і запропонувала цей чай. Клянуся, я клянусь тобою і всім найдорожчим, що у мене є і було коли-небудь, я не хотіла того, що сталося. Це була дрібна капость, не варта уваги дорослої жінки. Але я й гадки не мала, що далі станеться таке горе ... і що Олена ... Олена - виплодок пекла, Єгоре. Вона не така, як усі ми думаємо, вона або божевільна, або така тварюка, яких пошукати. Але тоді вона здавалася мені закоханою в тебе і найбільш гідною. Твій батько товаришував з її батьком, а я тісно спілкувалася з її матір'ю. Що може бути ідеальніше, ніж весілля наших дітей.
Але я навіть не підозрювала, в який жах втягну всіх нас і тебе, перш за все. Мені зателефонували з лікарні ... сказали, що вона народжує десь там, в якійсь глушині. У мене вже були ці знімки від фотографа, якого знайшла Олена, були підозри, що Анна тобі зраджує, і я була цьому рада, я вчепилася в цю можливість мертвою хваткою. Ті дві куриці з пологового будинку ... вони не врахували, що гроші розв'язують язики всім, що немає ніякої інформації, яку не можна було б роздобути за допомогою грошей. І я ... я отримала такий удар, від якого не оговтуються. Санітарка розповіла мені, що моя внучка ... що вона ... Пробач, не можу говорити, мені здається, у мене все всередині сірчаною кислотою роз'їло ... Вона сказала, що дівчинка померла, що та дитина, яка записана на тебе, що це чужа ... Олена приїхала слідом за мною. Буквально через півгодини вона вже придавила мене до стінки і ридала, що нічого не знала, що, може, переплутала препарати, що це не її вина ... Але я не могла повірити, що переді мною стоїть таке чудовисько, таке справжнє зло в плоті. Я сказала, що ти зобов'язаний про це дізнатися, і тоді вона змінилася. З нещасної овечки перетворилася на небезпечну тварюку. Вона сказала, що це я винна, що на чашці мої відбитки пальців, що це я запропонувала Анні чай. І це я її ненавиділа і всіляко принижувала, що ніхто мені не повірить, що ти мене зненавидиш і засунеш у психушку, де мені і місце. Вона все знала ... знала, що я лежала в лікарні з нервовими зривами. І я ... я злякалася. Я зробила, як вона хотіла. Тест ДНК віддала тобі. Якийсь час я стала вважати, що все на краще, що, дійсно, ніхто не знав, вірити, що Олена помилилася.Але мене надовго не вистачило. Вона почала мені снитися ... моя внучка. Щоночі вона плакала і кричала, мені снилося немовля, якого забирають лікарі, снилися гробики і хрести, снилася Анна твоя, як вона кричить, що я вбивця.
Я повинна була розповісти тобі. Повинна ... і не могла. Я боялася, що ти мене зненавидиш, боялася, що запроториш мене в психушку, як говорила Олена ... А потім Бог усе ж мене покарав, і я втратила все ... усе, крім тебе. Я так злякалася, що наступним будеш ти. І прийняла рішення ... колись мати Олени давала мені ліки - сильне снодійне. Я прийняла його півгодини тому. У мене вже оніміли пальці, і мені не вистачає повітря. Я скоро помру, синку ... Але, перш ніж це станеться, я хочу попросити у тебе вибачення. Пробач мені, пробач мені за все, що я тобі заподіяла, я просто до божевілля любила тебе ... і якщо коли-небудь ти побачиш Анну, скажи, що я кожну ніч ставала на коліна перед образами і благала її пробачити мені. Скажи їй це. Хоча таке ніхто не прощає. І я собі ніколи не пробачу. Прощай, синку. Я сподіваюся, ти будеш щасливий, коли мене не стане ... і здогадаєшся сам, яка гадюка живе в нашому домі».
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Твої не рідні, Ульяна Соболева», після закриття браузера.