Читати книгу - "Твої не рідні, Ульяна Соболева"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Я сунув стільниковий в ящик стола і обхопив голову тремтячими руками. Я поки що не знав, що мені робити далі. Не знав, бо був занадто роздавлений, мене розмазало і розтрощило мені все кістки, і я ще не міг зібрати себе по шматочках. Я розберуся з цим трохи пізніше. Я повинен спочатку спробувати встати на ноги і зробити перший подих. Потім я вирішу, як страчу Олену ... якою буде її смерть. Встав із-за столу і вийшов із кабінету ... Сам не зрозумів, як пішов до Марійки. А перед очима обличчя Ані стоїть, як плаче, як руки заламує і клянеться, що дівчинка моя, що ніколи і ні з ким, а я ... я нічим не кращий за свою матір. Жорстокий кінчений егоїст, що не бачить далі свого носа, засліплений ревнощами і ненавистю.
Марійка спала в ліжку з запаленим каганцем. На якусь мить я відволікся від своїх думок і мимоволі застиг на місці. Поруч з дівчинкою сиділа та сама лялька, яку вона викинула колись. І тут же лезом по нервах ... але ж я її купував іншій дитині. Тій, яку знищили моя мати і Олена.
Я приліг поряд з дівчинкою і закрив очі, ні, сон до мене не йшов, мене колотило ознобом, мене, як і раніше, кидало в крижаний піт. Хотілося кричати і трощити стіни, розбити нахрін усі руки в кров. Але замість цього я дивився на стелю і прислухався до дихання Марійки. Для мене після всього, що я дізнався, нічого не змінилося ... вона вдерлася в моє серце і оселилася там, у тому лахмітті, яке від нього залишилося. І я не знав, що буде далі, що буде завтра, коли я приїду до Ані і подивлюся їй в обличчя ... чи зможу взагалі дивитися. Сісти за кермо, розігнатися до шаленої швидкості і ... у стіну. А потім думки про те, що так вчинив би останній боягуз і слабак. Я повинен жити з цим. Це моя особисте прокляття, і я на це заслужив. Я дозволив, щоб з моєї маленькою дівчинкою все це сталося. Я дуже вірив своїй матері і я .. я спочатку не був гідний Ані. Ніколи не був ... я знав це з самого початку, що вона занадто свята, щоб бути зі мною, а потім ця святість раптом покрилася брудом, і я не зміг цього винести. Я лежав поруч з Марійкою і відчував, як замість крові по венах тече сірчана кислота, вона повільно, але вірно спалює мене, я навіть відчуваю запах горілої плоті.
Ні, я не звинувачував себе, це було б якось по-дитячому. Випробувати почуття провини за якісь помилки, за якісь неправильні кроки. Те, що я зробив, помилкою назвати не можна, - це непоправне каліцтво. Я спотворив своє життя, її життя, я відмовився від неї ... і кинув один на один із цим кошмаром. Чи винен я? Звичайно, ні. Я не винен. Я вже страчений. Учора мене засудили і розстріляли. Тільки не до кінця. Залишили корчитися в агонії, звиватися і кричати від болю.
Я не знав, як буду просити у неї вибачення. Вона мені сказала, що таке не прощають, і вона має рацію. І у мене, напевне, язик не повернеться просити це саме прощення. Не варто було впускати її у своє життя багато років тому ... варто було дати їй утекти від мене без оглядки. Не полювати на неї звіром, не ставити пастки. Але я б не зміг, я і зараз не зможу її відпустити. Не зможу дати піти. Буду побитою собакою шлятися десь поруч і гарчати на кожного, хто посміє підійти.
Але я краще перегризу собі вени, ніж знову заподію їй болю. Серед ночі прокинулася Марійка. Піднялася, подивилася на мене сонними очима, а потім перебралася мені на груди і обняла за шию. І тремтіння почала відступати ... серце не так сильно скручувало в камінь. Вона кілька хвилин лежала на мені, а потім раптом підвела голову і знову на мене подивилася. Тицьнула мені в груди пальчиком, потім собі в груди і губами сказала «тато».
Я посміхнувся, а в очах щось запекло, почало палити так, що стало погано видно її сонне личко. Вона не лягала, немов чогось від мене чекала, і я раптом несподівано сам для себе сказав:
- Так, я твій тато.
А вранці мені подзвонили і повідомили, що Аня прийшла в себе ... Пекло тільки починалося.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Твої не рідні, Ульяна Соболева», після закриття браузера.