Читати книгу - "Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
- То... ви приймаєте мою пропозицію? Чи стане трійка четвіркою? Мені не віриться, щоб Дамблдор цього не схвалив, це ж він, зрештою, призначив мене вашим учителем захисту від темних мистецтв. А слід сказати, що вас очікують, на мою думку, чари, з якими ви ще не стикалися і яких уявити собі не можете.
Рон і Герміона подивилися на Гаррі.
- Я тільки... тільки хочу уточнити, - сказав він. - Ти хочеш залишити Тонкс у її батьків і податися з нами?
- Вона там буде в цілковитій безпеці, вони її берегтимуть, - відповів Люпин. Він говорив це з категоричністю, що межувала з байдужістю. - Гаррі, я не сумніваюся - Джеймс хотів би, щоб я був з тобою.
- А я, - поволі протяг Гаррі, - сумніваюся. Думаю, батько хотів би насамперед знати, чому ти не хочеш залишатися з рідною дитиною.
Люпин зблід. Здавалося, що в кухні стало холодніше градусів на десять. Рон дивився вбік, наче отримав завдання запам’ятати інтер’єр кухні, а Герміона позирала то на Гаррі, то на Люпина.
- Ти не розумієш, - сказав нарешті Люпин.
- То поясни, - наполягав Гаррі.
Люпин ковтнув слину.
- Я... я зробив величезну помилку, одружившись з Тонкс. Я зробив це всупереч самому собі і дуже про це шкодую.
- Ясно, - сказав Гаррі, - і тепер ти хочеш покинути її з дитиною й утекти з нами?
Люпин зірвався на ноги, перекинувши стільця; він глянув на них таким лютим поглядом, що Гаррі вперше побачив у його людському обличчі тінь вовчої подоби.
- Невже ви не розумієте, що я накоїв зі своєю дружиною і зі своєю ще не народженою дитиною? Я не мав права з нею одружуватись, я зробив з неї парію!
Люпин віджбурнув ногою перекинутого стільця.
- Ви мене досі бачили тільки серед членів Ордену або під опікою Дамблдора в Гоґвортсі! Ви не уявляєте, як більшість чаклунської спільноти ставиться до таких, як я! Коли про мою ваду довідуються, то й розмовляти зі мною не хочуть! Невже ви не бачите, що я накоїв? Навіть її власна родина обурена нашим одруженням! Які батьки хотіли б, щоб їхня єдина дочка виходила заміж за вовкулаку? А дитина... дитина...
Люпин почав рвати на собі волосся й мав напівбожевільний вигляд.
- Такі як ми, зазвичай, не розмножуються! Дитина вдасться в мене, я переконаний... Як я зможу сам собі пробачити, якщо я свідомо йшов на ризик передати свою хворобу невинній дитині? А якщо якимось дивом вона й не буде така, як я, то все одно для неї буде в сто разів краще взагалі не мати батька, ніж його все життя соромитися!
- Ремусе! - прошепотіла Герміона зі слізьми на очах. - Не кажи так... чого б це дитина тебе соромилась?
- Ох, не знаю, Герміоно, - втрутився Гаррі. - Я б його, наприклад, соромився.
Гаррі не знав, де взялася в ньому лють, але вона підняла його на ноги. Люпин дивився на Гаррі так, наче той його вдарив.
- Якщо новий режим вважає маґлородців недостойними, - сказав Гаррі, - то що він зробить з напіввовкулакою, чий батько - член Ордену? Мій тато загинув, захищаючи мене й маму, а ти чомусь вважаєш, що він би тобі порадив покинути рідну дитину й податися з нами на пошуки пригод?
- Та як... як ти смієш? - процідив Люпин. - Ідеться не про прагнення... небезпек чи особистої слави... як ти смієш навіть думати...
- Ти, мабуть, вважаєш себе відчайдушним сміливцем, - урвав його Гаррі. - Хочеш зіграти роль Сіріуса...
- Не треба, Гаррі! - благала Герміона, але Гаррі не зводив лютого погляду з посинілого Люпинового лиця.
- Я сам собі не вірю, - не вгавав Гаррі. - Людина, що навчила мене боротися з дементорами - боягуз!
Люпин так стрімко вихопив чарівну паличку, що Гаррі не встиг сягнути по свою. Голосно бахнуло - і він полетів спиною назад, наче хтось його нокаутував. Гахнувся об стіну й сповз на підлогу, встигнувши тільки побачити, як майнув і зник за дверима край Люпинового плаща.
- Ремусе, Ремусе, вернися! - гукнула Герміона, проте Люпин не відповів. За мить вони почули, як грюкнули вхідні двері.
- Гаррі! - застогнала Герміона. - Як ти міг?
- Легко, - відповів Гаррі. Він підвівся. Відчував, як росте ґуля там, де головою вдарився об стіну. Він і далі тремтів від злості.
- Чого ти на мене так дивишся! - ревкнув Герміоні.
- Не смій її чіпати! - вибухнув Рон.
- Стійте... стійте... тільки не бийтеся! - закричала Герміона, кидаючись поміж них.
- Не треба було казати таке Люпинові, - сказав Рон.
- Він сам напросився, - огризнувся Гаррі. У його голові блискавично мінялися уривки образів: Сіріус падає крізь завісу; Дамблдор нерухомо завис у повітрі; спалах зеленого світла і голос матері, що благає пощади...
- Батьки, - сказав Гаррі, - не повинні кидати дітей, хіба що... хіба що в них немає виходу.
- Гаррі... - Герміона заспокійливо простягла руку, але Гаррі її відштовхнув і відступив убік, дивлячись на вичаклуваний Герміоною вогонь. Колись він з цього каміна розмовляв з Люпином, шукаючи розради через Джеймса, і Люпин його тоді заспокоїв. Тепер йому здалося, що в повітрі перед ним знову плаває бліде й замучене Люпинове обличчя. Він відчув неприємний приплив каяття. Рон і Герміона мовчали, але Гаррі не сумнівався, що вони переглядаються в нього за спиною, обмінюючись мовчазними репліками.
Він обернувся й устиг побачити, як вони поспіхом одвели очі одне від одного.
- Я розумію, що не треба було називати його боягузом.
- Не треба було, - одразу погодився Рон.
- Але ж він саме так поводиться.
- Усе одно... - сказала Герміона.
- Розумію, - буркнув Гаррі. - Але якщо він тепер повернеться до Тонкс, то, може, варто було на таке піти?
Його слова прозвучали як благання. Герміона глянула на нього співчутливо, а Рон - невпевнено. Гаррі дивився собі під ноги, думаючи про батька. Чи Джеймс підтримав би Гаррі після всього сказаного Люпину, чи, навпаки, розгнівався б за те, як син повівся з його давнім шкільним другом?
Тиша, що зависла в кухні, аж бриніла напругою недавньої сцени й невисловленими докорами Рона та Герміони. «Щоденний віщун», що його приніс Люпин, лежав на столі, й обличчя Гаррі дивилося в
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)», після закриття браузера.