Читати книгу - "Краєвиди підглядника, Богдан Миколайович Бойчук"
![Краєвиди підглядника, Богдан Миколайович Бойчук - Читати Книгу (читати книги) 📘 Онлайн Українською Мовою 💙💛 Безкоштовно. Скачати книги у форматі PDF, EPUB, FB2 українською](/uploads/posts/books/1/2/7/0/5//krayevidi-pidgljadnika-bogdan-mikolajovich-bojchuk.jpg)
- Жанр: 💙 Сучасна проза
- Автор: Богдан Миколайович Бойчук
- 67
- 0
- 09.07.24
"Краєвиди підглядника" — це витончена та багатошарова книга від видатного українського поета і письменника Богдана Миколайовича Бойчука. У цьому творі автор відкриває перед читачами дивовижні пейзажі людської душі, її найглибші переживання та потаємні куточки свідомості. "Краєвиди підглядника" — це інтимний щоденник спостережень і роздумів, де кожна сторінка наповнена щирістю і глибиною. Це подорож у внутрішній світ людини, де кожен читач може знайти щось своє, близьке та знайоме. Через призму своїх переживань і вражень автор торкається найрізноманітніших тем: від кохання і втрат до радості і самотності. Це книга, яка змушує задуматися про сенс життя і наше місце у ньому. Богдан Миколайович Бойчук народився 11 березня 1927 року у селі Бортники на Тернопільщині. Він є однією з ключових фігур української діаспорної літератури, відомий як поет, прозаїк, драматург та перекладач. Бойчук — один із засновників Нью-Йоркської групи поетів, яка значно вплинула на розвиток української літератури у другій половині ХХ століття. Його творчість відзначається високою емоційністю, філософською глибиною та оригінальністю стилю. Серед найвідоміших його творів — збірки поезій "Вірші з Європи і Америки", "Час болю", романи "Ходім", "Вірші з війни".
Важливість читання українською
На сайті readukrainianbooks.com ви можете читати книги безкоштовно і без реєстрації українською мовою. 📚 Тут зібрані найкращі бестселери та літературні шедеври, що допомагають розвивати нашу мову і культуру. Читання українською мовою — це не лише можливість зберегти і поширити національну спадщину, але й важливий крок до зміцнення нашої ідентичності та підтримки рідної мови.
Сайт readukrainianbooks.com пропонує широкий вибір літератури, що задовольнить найвибагливішого читача. 📖 Кожна книга — це подорож у світ знань, культури та мистецтва, яка сприяє самовдосконаленню та духовному збагаченню. Читання українською мовою також є важливим інструментом для розвитку критичного мислення та розширення світогляду. "Краєвиди підглядника" Богдана Бойчука — це книга, яка відкриває нові горизонти і змушує задуматися про найважливіше. Вона стане незамінним супутником для тих, хто цінує глибокі роздуми та тонкі емоції. Не пропустіть можливість поринути у світ, створений одним із найталановитіших українських письменників, і відчути всю красу і силу його слова.
Читайте, пізнавайте, розвивайтеся разом з readukrainianbooks.com! 🌟
Читати ще книги автора Богдана Миколайовича Бойчука:
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Богдан Бойчук
Краєвиди підглядника
Частина перша
Коли любов сліпа, тоді вона в найкращій згоді з ніччю.
Приходь, розсудна ноче, ти, статечно вдягнена матроно, вся у чорному…
1
Жінки не люблять мене. Бо в мене чорні проникливі очі, і жінкам здається, що я роздягаю їх своїм гострим поглядом. У цьому вони не помиляються. Крім того, моє обличчя — наче сокирою тесане. Схоже на африканську маску. Рівне похиле чоло доходить до брів, а тоді, під різким кутом, падає до ромбоїдних очей. Ніс мій гострий, він справляє враження видовженої трикутної піраміди. А випуклі губи наче спаяні з трикутників. Та коли я часом дивлюся на себе в дзеркалі на повний зріст, то загальне враження від моєї особи не таке вже й погане. Я високий, пропорційно збудований мужчина, а моє кубістичне обличчя, обрамлене довгим чорним волоссям, виглядає навіть цікаво й досить екзотично. Дехто звірявся мені, що воно діє на людей гіпнотизуюче.
Моя мати недолюблювала мене. Весь час дорікала, що я виглядаю, як «чуперадло», коли всі інші діти такі гарні, аж мило глянути на них.
Нарікала також, що я був тягарем для неї, що вона працею своїх рук мусила годувати й зодягати мене. Цим вона натякала, що мій батько не надто цікавився моєю долею. Але, незважаючи на ці нарікання, я завжди був гарно зодягнений і в дитинстві мені не бракувало всяких ласощів. А нарікання матері, що вона працею рук утримувала мене, треба сприймати метафорично. Вона працювала у великій фінансовій фірмі на Волл-стріт і, вочевидь, досить добре заробляла.
Але мені постійно не давала спокою відсутність батька в нашому домі. Я просто впадав у розпач: інших хлопців батьки вчили грати в бейсбол чи софтбол, брали їх на стадіони, а мого батька ніколи не було вдома. Раз, не маючи з ким гратися в парку, я розплакався, прибіг додому й запитав у матері, де наш батько. Мати зворушилася, і з її очей покотилися сльози. З цього я здогадався, що вона любила мого батька. Але я наполягав на своєму, і вона нарешті сказала мені, що наш батько загубився в метро. Мені легко було повірити в таке, бо сам раз був загубився в натовпі нью-йоркського метро. Якась жінка помітила мене й відвела на поліційну дільницю. Звідти моя заплакана мати забрала мене додому. З цього я здогадався, що вона, все-таки, любила й мене.
Найбільшим лихом для мене були мої фотографічні очі. Проходячи мимо, я крізь найменшу щілину в одну мить міг побачити, що діялося за стіною, а побачений образ негайно відбивався на плівці пам'яті, мов фотографія, і залишався там назавжди. Та це саме собою не було аж такою великою бідою, але, на додаток до цього, я мав іще вроджену непереборну цікавість і схильність підглядати. Я не міг пройти повз ледь відхилені двері чи трішки недосунену фіранку у вікні, щоб не заглянути всередину.
Моя мати була дуже гарна жінка: висока, струнка, з великими карими очима та довгою чорною косою на плечах. А найкраща-таки була її усмішка, хоча мати дуже рідко усміхалася до мене. Я дуже любив її, був захоплений до такої міри, що зовсім не цікавився дівчатами у школі, з якими повсякчас теревенили мої друзі.
Щовечора, точно о десятій годині, мама випроводжувала мене спати. Я чистив зуби, роздягався і лягав у ліжко. Я мав окрему кімнату з вузеньким ліжком, столиком і поличками, на які складав книжки, пластикові авта й різні витинки з журналів, особливо спортовців та кінозірок. У цій кімнаті я просиджував майже ввесь час: спав у ній, вчився і мріяв про маму, коли вона була на роботі. Після того, як я вкладався спати, мама ще якийсь час переглядала журнали, тоді стелила собі постіль і йшла до лазнички.
Двері до лазнички не зачинялися щільно, — збоку, між завісами, була велика шпара. Мама, будучи в освітленні, не помічала її. Але я, лежачи в темній кімнаті, давно помітив ту щілину у дверях. Як я вже згадував, у мене був Богом данний дар помічати все крізь найменші шпари. Тож, як тільки мама заходила до лазнички і вмикала світло, я трішечки відхиляв двері до своєї кімнати, ставав на стілець і втуплювався зором у ту щілину.
Мама спершу напускала у ванну воду. Тоді стягала з себе блузочку й кидала на стільчик збоку. Відтак розстібала ззаду ліфчик, стягала його через руки й кидала на блузочку. Ліфчик завжди витискав червоний рубець на маминій спині. Мама мала дуже гарні плечі, які делікатно звужувалися від рамен до стану. А її руки виглядали, мов квіти, коли вона підносила їх, щоб розпустити косу. Розпущене чорне волосся цілком вкривало її плечі. Тоді вона зсувала з себе спідницю й рожеві трусики, недбало переступала через них і нагиналася над раковиною, щоб почистити зуби. Під цим кутом я не міг бачити її ніг, але знав, що у неї гарні ноги — може, трохи заповні литки — бо підглянув їх, коли мама натягала панчохи, вдягаючись ранком до праці.
Коли мама нахилялася над ванною, щоб випробувати рукою воду, її круглий задок розтулювався, і я помічав унизу затиснену дірку й чорне кучеряве волосся. Мама тоді залазила у ванну, підносячи то одну, то другу ногу. Вона не любила загарячої води.
Тепер вона була обернена передом до мене й пальцями відгортала за плечі своє волосся. Коли я перший раз побачив її великі груди з широкими темними сосками, то увесь затрусився від переляку. Мене й досі проймає дрож, коли вона обертається передом до мене. Але її стан був тоненький, як у наших дівчат у школі, а живіт ледь-ледь випуклювався вперед. Під животом, між ногами, вона мала дуже густе кучеряве волосся.
Коли мама лягала у ванну й намилювала тіло, я майже не бачив її під білою піною. Викупавшись, вона спускала воду, ставала на килимок і витиралася грубим рушником. Тоді сідала на край ванни, підстригала нігті на пальцях або намащувала тіло запашним кремом. Інколи вона гладила і стискала свої груди та водила пальцем між кучерями внизу живота. Тоді її очі ставали гарними й великими, тіло корчилося, уста розкривалися й видихали дивні музичні звуки. Я тоді ставав напружений, мов
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Краєвиди підглядника, Богдан Миколайович Бойчук», після закриття браузера.