Читати книгу - "Ґарґантюа і Пантаґрюель"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Щодо преславного Клавдія Другого, римського цезаря, то йому доля послала такий вірш (Енеїда, книга 1):
Tertia dum Latio legnantem vident aestas. Тричі повинно його володарем літо У латинян на престолі зустріти.І справді: він панував лише два роки.
Той самий цезар, збираючись передати владу своєму братові ІСвинтилу, наткнувся на такий вірш (Енеїда, книга 6):
Ostendent terris hune tantum fata. Довго пробути йому світ не дозволить.Так воно й склалося, бо того вбито через сімнадцять днів після приходу до влади.
Те саме нещастя зуспіло і цезаря Гордіана Молодшого.
Клавдію Альбіну, цікавому, яка ж буде його доля, випало ось що (Енеїда, книга 6):
Ніс rem Romanum magno turbante tumultu Sistet eques, etc… Цей вершник, як бунти колись прийдуть, Зуміє знов скріпить свою могуть. Щоб проти Рима більш не повставали, Пунійці будуть карані і галли.Щодо боговитого цезаря Клавдія, Аврелієвого попередника, то йому, на питання про його нащадків, вийшло таке (Енеїда, книга 1):
Ніс ego пес metas rerum, пес tempoia ропо. їм не кладу я певних меж, Не значу, скільки їм владати, теж.І справді: він заклав довгий рід нащадків.
Що ж до пана П'єра Амі, то він з'ясовував, чи здолає врятуватися від гномів та ельфів, і наткнувся на такий вірш (Енеїда, книга 3):
Heu! Fugo crudeles tenas, fugo littus avarum. Геть з цього дикого, скупого краю, Геть з узбережжя, звідки все тікає.Він утік від гномів та ельфів, цілий і здоровий.
І ще можна навести безліч випадків — ось тільки довго розповідати, — коли справдилося все напророчене у віршах.
Одначе, аби ви не розчарувалися, я не стану вас переконувати, що таке ворожбитство непохибне.
Розділ XIЯк Пантаґрюель доводив осудність ворожби на костях
— Кинути три кості (сказав Панурґ) — було б куди ліпше і замашніше.
— Ні, — відповів Пантаґрюель. — Таке ворожбитство облудне, незаконне і геть-то неподобне. Ніколи не ворожіть. Богоненавидну книгу Як ворожать на костях скапарив во время оно ворог і триворог, сам сатана в Ахаї, що біля Бури, і перед статуєю Геркулеса Бурського непутив колись, як скрізь непутить і нині, безліч простаків, ловлячи їх у тенета. Ви самі здорові знаєте, як Ґарґантюа, мій отець, заборонив її в усьому своєму королівстві, спалив її, вкупі з гравюрами і дошками, знищив, викорінив і виполов, як дуже небезпечну заразу.
Усе, що я сказав про кості, можна сказати і про паці. Ворожба на пацях теж облуда. І не згадуйте про те, як Тиберій вправно кидав паці до Апонської криниці Геронового оракула. На ці гачки надить лукавий простацтво на його вічну згубу.
І все ж, коли вам так приспічило, хай буде по-вашому: киньте три кості на цьому самому столі. На сторінці, яку ви розгорнете, ми візьмемо вірші відповідно до суми набраних очок. Кості маєте?
— Повний черес, — відповів Панурґ. — Це ж бо бісовий листок, за твердженням, яке дає Мерлін Коккай у книзі другій De рatria Diabolorum. Якщо біс побачить, що при мені нема костей, то це все одно як ніби я не мав би при собі зеленого листка.
Панурґ дістав і кинув кості, і йому випало п'ять, шість, п'ять.
— Всього шістнадцять (сказав Панурґ). Візьмемо на розгорнутій сторінці вірш шістнадцятий. Число мені подобається, я певен, що мене чекає щось гарне. От я врубаюся в купу чортів, як вганяється куля в лаву скраклів або ядро в піхотний батальйон. Присягаюся, бісове кодло: першої шлюбної ночі стільки ж разів я шпокну мою майбутню жінку!
— Я в цьому не сумніваюся (відповів Пантаґрюель). Тільки ця клятьба на одчай душі зовсім даремна. При першому невдалому кидку ці п'ятнадцять очок дістануться противнику. А як до п'ятнадцяти додати ще одне очко, то вийде криша.
— Ага, то це ви (сказав Панурґ) так думаєте? Щоб це такого ляпсусу допустився той зух, якого приставлено чувати в моєму підчерев'ї? Невже ви бачили мене у братстві невдах? Та я зроду, зроду туди ногою не потикався. Звіть мене отцем, звіть братчиком, але не звіть невдахою. Гей, гравці, сюди!
На цім слові принесено книгу Верґілія.
Перш ніж її розгорнути, Панурґ звернувся до Пантагрюеля:
— Серце у мене тіпається, як птах у сильці. Ось звідайте живчика на лівій руці. Судячи з його частоти і наповнення, ви скажете, що на мене гримають на кандидуванні в Сорбонні. Як ви гадаєте: перш ніж ворожити, може, нам викликати Геркулеса і богинь Теніт, які, за чутками, головують у Ворожильній палаті?
— Викликати (заперечив Пантаґрюель)
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Ґарґантюа і Пантаґрюель», після закриття браузера.