Читати книгу - "Місце під зорями, Анні Кос"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Ні. — Вона незадоволено підібгала губи. — Як і в більшості випадків з використанням магії на відстані.
— Але ти впевнена, що це виправдано? Тобто, що це, — він кивнув убік зруйнованих будівель й почорнілих дерев, — точно лише щит.
— Ні, Кіте, — важко зітхнула вона. — Зовсім не впевнена. Та іншої зброї в мене немає, а ризикувати я не хочу.
В тому, що якась дрібненька, потаємна й до біса зла частинка її душі все ж раділа тому вогню, що разом із надбанням хольдингів знищував міць кочівників, вона боялася зізнатися навіть собі.
А вже через день після цієї розмови їй нарешті вдалося втілити задум остаточно. Коли двійник виринув з мороку в палаці конунга, на Йорунн завалився цілий потік відчуттів. Це було моторошно і дивовижно одночасно: ловити шкірою холодний подих степового вітру і водночас із цим відчувати тепло й затишок теплої кімнати, сидіти на торішньому листю й ходити по рівній дерев'яній підлозі.
Побачивши Великого хана, вона ледь не розгубилася. Частина свідомості вимагала вбити Талгата на місці. Встромити лезо в спину, зламати ребра й вирвати ще живе серце голими руками. Він без сумніву заслужив на смерть, але навіть у тій бляклій напівтемряві, що панувала в кімнаті, Йорунн роздивилася, як постарішав, змарнів й осунувся її заклятий ворог.
На його обличчі пролягли глибокі зморшки, спина трохи згорбилася, наче щось тиснуло на плечі, а у раніше густому темному волоссі виблискували частим сріблом сиві пасма. В його постаті не залишилося ні спокійної переваги, ні могутньої сили, що раніше перетворювала супротивників хана на полохливу дичину.
І несподівано до глухої ненависті Йорунн додався гидливий жаль. Велики хан Талгат з роду Арвай, нойон племені хулайд й моторошний спогад з її минулого обернувся людиною з плоті крові, до того ж втомленою, старою й сповненою власних слабкостей.
Можливо, не остаточно втраченою.
Можливо, вартою другого шансу для тих сотень і тисяч, що пішли за ним.
Зціпивши зуби вона пообіцяла собі, що стримає власну гординю й жагу до помсти й спробує знайти з ним спільну мову, якщо, звісно, Талгату вистачить розуму дослухатися до її вимог.
Однак йому не вистачило.
Йорунн удала, що не помітила, як гострий уламок стріли сховався в складках одягу хана. А вже за хвилину спеціально підійшла до Талгата майже впритул, щоб перевірити, що переможе: прагнення порозумітися чи звичка вирішувати все силою. Хан не міг знати, що розмовляє з двійником, отже, його вчинки мусили нести невиправні наслідки.
Якби, звісно, вона б стала ризикувати своїм життям даремно.
Йорунн виринула зі спогадів й підбадьорливо кивнула Халі:
— Може, я й втомлена. Може, всі ми втомлені. Та якщо на це буде воля предків, ранок другого дня ми зустрічатимемо разом із Лідом. Передай Кіту, щоб готував коней: рушаємо до світанку.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Місце під зорями, Анні Кос», після закриття браузера.