Читати книгу - "Перспективи Української Революції"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Ось такі питання мусіли стояти перед п. Ю. Бобровським, перед інтеліґентною і глибше думаючою людиною, коли він збирався на сто вісімдесят ступенів повернути напрям своєї ідеологічної і політичної дії. Але чи справді те, що він написав у згаданих статтях і що він тепер робить, є вислідом його внутрішнього переконання? Хай відповість друге, а властиво перше «я» доцента Ю. Бобровського. Для цього передруковуємо листа п. Ю. Бобровського до Степана Бандери з 8. березня цього ж таки, 1954-го, року:
«Дорогий Степане Андрійович!
Не писав до Вас так довго з трьох основних причин, а саме:
1. Не хотів відбирати у Вас часу на читання моїх листів і на відповідь на них.
2. Саме я вперто працюю над своєю книжкою, що в скорому часі мусить бути закінченою і, сподіваюсь, принесе для нашого руху якусь користь та засвідчить перед політиками Західнього світу, що ми не гірше за них розуміємо не тільки суть больше-визму, а й суть Західнього світу.
3. Не було настільки поважних питань, щоб ще й мене змусили відвернути свою увагу від моєї основної праці.
Зараз ситуація дещо інша і тому я пишу до Вас цього листа.
Насамперед хочу познайомити Вас із розрізом моєї праці, яку я незабаром закінчу і будемо друкувати українською і, сподіваюсь, трішки зміненою, англійською мовами. Книжка має назву: «Шлях до перемоги над СССР і світовим комунізмом». Розділи книжки такі:
1) з історії московського імперіялізму;
2) з історії боротьби гноблених Москвою народів за свою державну самостійність;
3) суть большевизму і большевицького імперіялізму:
а) розуміння суті большевизму різними ідейно-політичними таборами і наша їх критика;
б) наше розуміння суті большевизму;
4) сила і слабість СССР і світового комунізму;
5) шляхи до перемоги над СССР і світовим комунізмом.
Маю силу-силенну документів, так, що кожне моє твердження сперте на джерела.
Розмір праці буде від 450 до 500 сторінок, або 25–30 друкованих аркушів.
Відразу ж по закінченні цієї праці візьмусь за тему: «Роля світогляду в національно-визвольній боротьбі України».
Маю надію, що Ви будете задоволені моєю працею. В цьому питанні насмілююсь просити Вас бути моїм опікуном і сприяти мені в моїй праці всією силою Вашого авторитету. Але думаю, що не буде в цьому потреби, бо у мене й тут є добрий опікун, що розуміє справу. (Натяк на те, що з каси ЗЧ ОУН виплачено Ю. Бобровському ок. 1800 долярів на написання його праці — прим, редакції «ШП»).
А тепер дозвольте висловити кілька думок щодо наших «внутрішніх» справ.
«Внутрішніх» ставлю в лапки тому, що сенс їх такий. У «внутрішніх» питаннях мене завжди муляли два питання.
1) Розуміння примату Краю над еміґрацією;
2) У рішенні ПІ. Великого Збору про те, що в нашому русі можуть бути люди різних світоглядів (ідеалістичного і матеріялістич-ного), тобто, що ми «толеруємо» і матергялістів (марксистів).
Перше. Примат Краю я визнаю лише в тому сенсі, що основну ролю в боротьбі (збройній) відіграють сили Краю, а не еміґраціг. Але світоглядову, ідеологічну й ідейно-політичну зброю для Краю мусить дати тільки і лише еміґраційна частина нашого руху. Чому? Тому, що в історії зрілих політичних рухів усіх часів і всіх націй завжди було так, що в час відпруження революційної ситуації провід руху завжди вибував (відсилався) за кордон, аби він не був знищений ворогом. І цей провід за кордоном провадив міжнародню політику, бо краще орієнтувався в міжнародніх обставинах, ніж ті люди, що перебували в Краю, і давав для крайової боротьби світоглядову, ідеологічну й ідейно-політичну зброю. Провід мусів був повернутися до Краю не раніше і не пізніше, ніж напередодні вибуху революції. Бо коли провід прибуде до краю раніше передодня революційного вибуху, його буде знищено ворогом, коли пізніше передодня, ворожі сили можуть завести рух на манівці. Отже, провід революційного руху мусить завжди бути там і тоді, де і коли він мусить бути на різних етапах підготовки і здійснення революції. Г лише провід, а не членство, лише генеральний штаб революції (чи звичайної армії), а не рядове членство (чи вояки) має визначати, коли і де він мусить бути.
Подруге. Ніде і ніколи в світі жоден революційний рух не вигравав, якщо він не був єдиним г монолітним світоглядово, ідеологічно й гдейно-політично. Без цього не буде революційний рух споєний і зцементований єдністю волі до дії, а збіговисько, череда чи отара. Проповідувати те, що проти большевизму найкраще боротись з позицій марксизму (Горновий), це значить боротись проти большевизму в ім'я марксизму, бо з яких позицій роблять наступ на ворога, то тіж, а не інші позиції боронять від ворога. Стисло: з яких позицій робиш наступ, ті ж позиції борониш.
Я розумію, чому Полтава і Горновий могли так думати (і раніше III. Великий Збір). Тому, що в роки війни і по війні націоналісти Зах. України, зустрівши «знедолених» комуністів Наддніпрянщини (Багряний, Майстренко, бо націоналісти Наддніпрянщини, хто не був знищений, були поза межами України) підпали під ідеологічний вплив останніх, а «знедолені» комуністи знайшли для себе «покривало» з боку західніх українських націоналістів.
Це саме перенеслось на еміїрацію. Так зв. ЗП УГВР виявилося дуже зручною націоналістичною формою для виповнення її майстренківським змістом. Отже, боротьба наша має провадитись не проти т. зв. «опозиції» і її представників (Лебедь, Ребет і інші), а проти майстренківщини, що виповнила собою ЗП УГВР на еміґраціг г те ж саме в Краю. Для того ж, щоб наша боротьба була успішною, нам треба не відмежовуватись організаційно ні від «опозиції» і ЗП УГВР, а в
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Перспективи Української Революції», після закриття браузера.