Читати книгу - "Сага про Форсайтів, Джон Голсуорсі"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Але хіба я не можу позичити грошей?
Джоліон похитав головою.
— Звичайно, ти можеш орендувати галерею, якщо дозволять твої кошти.
Джун презирливо пирхнула.
— Атож, і залишуся без усяких коштів і не зможу нікому допомагати.
— Дитино моя,— мовив стиха Джоліон,— а хіба не те саме вийде, коли ти купиш?
— Ні,— сказала упевнено Джун,— купівля обійшлася б мені в десять тисяч; це становило б тільки чотириста фунтів на рік. А за оренду мені б довелося платити тисячу фунтів на рік, і в мене залишилося б тільки п'ятсот. Якби я мала галерею, тату, подумай, що б я могла зробити. Я могла б негайно створити ім'я Ерікові Коблі, а також багатьом іншим.
— Імена, які варто створити, створюються самі з плином часу.
— Коли людина помре.
— А чи знаєш ти, донечко, кого-небудь із живих, кому створене ім'я пішло б на користь?
— Тобі,— сказала Джун, стискаючи його лікоть.
Джоліон здригнувся. «Мені?— подумав він.— Ага, це вона хоче мене про щось попросити. Ми, Форсайти, завжди прагнемо домогтися свого, кожен по-своєму».
Джун підсунулася до нього ближче.
— Таточку,— мовила вона,— ти купи галерею, а я платитиму тобі чотириста фунтів щорічно. Тоді ніхто з нас нічого не втратить. До того ж це чудовий спосіб укласти гроші
Джоліон засовався на сидінні.
— Чи не здається тобі,— мовив він,— що художникові якось не дуже личить купувати галерею? До того ж десять тисяч фунтів чималі гроші, а я не комерсант.
Джун подивилася на нього щиро захопленим поглядом.
— Звичайно, ні, але у тебе страшенно діловий вигляд. І я певна, нам пощастить зробити галерею прибутковою. Це буде пречудовий спосіб збити пиху з цих нікчемних гендлярів та всяких невігласів.
І вона знову стиснула батькові лікоть.
На обличчі Джоліона з'явився вираз жартівливого відчаю.
— Де ж ця дивовижна галерея? Мабуть, вона міститься в якомусь чудовому місці?
— За рогом Корк-стріт.
«Атож,— подумав Джоліон.— Я так і знав, що вона десь за рогом. А тепер спробую заручитися її допомогою!»
— Ну що ж, я подумаю про це, але трохи згодом. Ти пригадуєш Айріні? Я хочу, щоб ти поїхала до неї разом зі мною. Сомс знову до неї чіпляється. Їй було б куди безпечніше, якби ми знайшли для неї який-небудь притулок.
Слово «притулок», яке він ужив випадково, швидше розбудило в Джун зацікавлення, ніж будь-які умисно дібрані слова.
— Айріні! Я не бачила її відтоді, як... Звичайно! Я допоможу їй залюбки.
Настала Джоліонова черга потиснути їй лікоть, сповнившись почуттям гарячого захоплення цим сміливим щиросердим маленьким створінням, яке він породив.
— Айріні горда,— мовив він, глянувши скоса на Джун, бо раптом засумнівався, чи вистачить у неї стриманості.— Їй важко допомогти. Нам треба повестися обачно. Вона мешкає ось тут. Я телеграфував їй, щоб вона чекала нас. Зараз ми по шлемо свої візитні картки.
Я терпіти не можу Сомса,— сказала Джун, виходячи з кеба. Він глузує з усього, що не має успіху
Айріні чекала їх у кімнаті, яку в готелі «П'ємонт» називали «жіночим салоном»
Виявивши справжню моральну мужність, Джун прямо підійшла до своєї колишньої подруги, поцілувала її в щоку і вони обидві сіли на диван, на якому ніхто ніколи не сидів, відколи існував цей готель. Джоліон бачив, що Айріні глибоко зворушена цим простим прощенням.
— Отже, Сомс не дає вам спокою?— запитав він.
— Він приходив до мене вчора ввечері; він хоче, щоб я по вернулася до нього
— Ви, звичайно, не повернетесь?— вигукнула Джун.
Айріні кволо всміхнулась і похитала головою.
— Але він у страшному становищі,— тихо мовила вона
— Він сам винен йому треба було розлучитися з вами, коли була змога.
Джоліон згадав, як палко Джун колись сподівалася, що пам'ять її невірного нареченого не буде заплямована розлученням.
— Послухаймо, що Айріні збирається робити,— сказав він.
Уста Айріні тремтіли, але вона сказала спокійно.
— Я б воліла дати йому новий привід звільнитися від мене.
— Який жах!— вигукнула Джун.
— А що мені залишається робити?
— Про це навіть думати нема чого,— сказав дуже спокійно Джоліон,— sans amour [35].
Йому здалося, що вона ось-ось заплаче; проте вона тільки схопилася з місця, відвернулася від них і стояла, намагаючись узяти себе в руки.
Джун раптом сказала
— Ну що ж, я піду до Сомса і скажу йому, щоб він дав вам спокій. Чого йому треба в таких літах?
— Дитину. Досить природне бажання.
— Дитину?— презирливо вигукнула Джун.— Ще б пак Щоб було кому залишити гроші Якщо йому так дуже кортить мати дитину, хай знайде собі когось, і буде в нього дитина; тоді ви візьмете розлучення, а він одружиться з нею
Джоліон раптом збагнув, що допустився помилки, привівши Джун: її запальні звинувачення були на користь Сомсові.
— Для Айріні було б найкраще, якби вона тихенько переїхала до нас у Робін-Гіл, а тоді ми побачимо, як усе піде далі
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Сага про Форсайтів, Джон Голсуорсі», після закриття браузера.