Читати книгу - "Хронiки Нарнії. Повна історія чарівного світу (збірка)"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Аравіс! Що ти взагалі тут робиш? Твій батько…
Не можна було гаяти ані миті, тож Аравіс без зайвих зволікань відпустила коней, схопилася за край паланкіна та, підстрибнувши, впала на подушки поруч із Лазаралін. Отямившись, вона палко зашепотіла подрузі у вухо:
— Замовкни! Чуєш?! Ані звуку! Ти повинна мене сховати. Накажи своїм людям…
— Але люба… — Лазаралін і не думала говорити тихіше (вона зовсім не заперечувала, коли люди на неї витріщались — зовсім навпаки, їй це було вельми до вподоби).
— Роби, що я тобі кажу, або я ніколи більше з тобою не розмовлятиму! — зашипіла на неї Аравіс. — Прошу, швидше! Швидше! Накажи своїм людям взяти за вуздечку тих двох коней. Опусти завіси на паланкіні та їдьмо туди, де мене не знайдуть. І хутчіш, благаю тебе!
— Гаразд, люба, гаразд… — неспішно промовила Лазаралін. — Ось ви двоє, візьміть тих двох коней таркині! — наказала вона двом рабам. — А тепер додому. Люба, чи справді нам потрібно опускати завіси в такий чудовий день, як сьогодні? Я хочу сказати, що…
Та Аравіс різким рухом уже спустила завісу, і вони з Лазаралін опинилися в розкішному та запашному, щоправда, дещо задушливому такому собі шатрі.
— Ніхто не має мене бачити, — прошепотіла вона. — Мій батько не знає, що я тут. Я втекла з дому.
— Люба, це ж так незвичайно! — збуджено вигукнула Лазаралін. — Вмираю, як хочу про все почути. Ой, дорогесенька! Ти сидиш на моїй сукні! Чи не могла б ти трохи посунутися? Отак, це вже краще! Вона зовсім нова! Тобі подобається? Я знайшла її…
— Ох, Лазо, мені тепер не до балачок! — урвала її Аравіс. — Де мій батько?
— Хіба ти не знаєш? — здивовано перепитала Лазаралін. — Тут, звісно. Він прибув до міста вчора і всюди про тебе розпитував. Тільки подумати: ми з тобою разом, у цьому місті, а він навіть і гадки не має, де ти! Нічого смішнішого в житті не чула!
І вона мало не вибухнула сміхом. Вона завжди була страшенною реготухою, та, на жаль, Аравіс зовсім про це забула.
— Нічого смішного! — обурено вигукнула Аравіс. — Усе надзвичайно серйозно. Де ти можеш мене сховати?
— Люба моя, це буде зовсім неважко, — заспокоїла її Лазаралін. — Я візьму тебе додому. Чоловік у від’їзді, і ніхто тебе там не побачить. Пхе! Із затягнутими фіранками зовсім не весело. Я хочу бачити людей. Який був сенс одягати нову сукню, якщо нема перед ким у ній покрасуватися?!
— Сподіваюсь, ніхто не почув, як ти мене гукала… — схвильовано вимовила Аравіс.
— Ні, ні, авжеж ні, люба, — неуважно озвалася Лазаралін. — Але ж ти ще нічого не сказала про мою сукню! Як вона тобі?
— Іще одне… — вела своє Аравіс. — Ти повинна наказати своїм людям ставитися до тих двох коней дуже шанобливо. Хоч це й таємниця, але я мушу тобі розповісти. Ті коні — не просто коні, а розумні нарнійські скакуни!
— Ого! Тільки уявити… — захоплено вигукнула Лазаралін. — Це ж так незвичайно! О, люба, а ти вже бачила чужоземну нарнійську королеву? Вона саме прибула до Ташбаана. Ходять чутки, що принц Рабадаш закоханий у неї до нестями. Останні два тижні тут проходили найдивовижніші вечірки, полювання та всілякі інші веселощі. Хоча, як на мене, не дуже-то вона й вродлива. А ось деякі нарнійські чоловіки і справді чарівні. Позавчора мене запросили на вечірку біля річки, тож я надягла свою…
— Як нам зробити так, аби твої люди не розголосили всім, що в тебе хтось зупинився? Особливо коли цей «хтось» одягнений у ганчір’я, мов жебрак? — знов урвала її Аравіс. — Чутки можуть дійти до мого батька.
— Не переймайся дрібницями, моя розумнице, — заспокоїла її Лазаралін. — Ми швидко знайдемо тобі більш пристойне вбрання. Ось ми і приїхали!
Раби зупинились і опустили паланкін. Розсунувши фіранки, Аравіс зрозуміла, що вони перебувають на внутрішньому подвір’ї палацу, який дуже нагадував той, у якому розмістили Шасту кількома хвилинами раніше, але в іншій частині міста. Лазаралін уже збиралася була проскочити в дім, коли Аравіс несамовитим шепотінням нагадала їй, що та повинна наказати своїм рабам не розпускати плітки щодо дивної гості.
— Ох, вибач, люба, зовсім вилетіло з голови, — трохи розгублено промовила Лазаралін. — Так, ви всі! Ходіть-но сюди. Ти теж, стороже. Сьогодні нікому не дозволено покидати маєток. Якщо когось спіймаю за плітками щодо молодої таркині, накажу спочатку забити до смерті, потім спалити живцем, а після цього ще тримати на хлібі з водою впродовж шести тижнів. Ось.
Потім Лазаралін сказала, що залюбки б послухала історію Аравіс, хоча вигляд у неї був не дуже зацікавлений. Вона взагалі більше полюбляла говорити, ніж слухати. Перш ніж вислухати дівчину, вона наполягла, щоб Аравіс відмокла в розкішній ванній (слава про остраханські ванни линула далеко за межі самого Остраханства), а потім вдягла її в чудове вбрання. Метушня, яку зчинили, обираючи одежу для Аравіс, мало не звела дівчину з розуму. Тепер вона згадала, що Лазаралін завжди була такою: все, що її цікавило, — то одяг, вечірки та плітки. Сама ж Аравіс завжди мала зовсім інші захоплення: лук і стріли, коні й собаки, а також плавання. Ви вже здогадалися, що кожна з них вважала іншу трохи дурнуватою. Але коли вони, поївши (переважно збитих вершків, желе, фруктів та морозива), нарешті сіли відпочити в надзвичайно вишуканій кімнаті з колонами (яка сподобалась би Аравіс значно більше, якби по колонах увесь час не снувала невгамовна ручна мавпа Лазаралін), Лазаралін нарешті запитала її, чому саме вона втекла з дому.
Коли Аравіс закінчила свою розповідь, Лазаралін здивовано запитала:
— Але люба, чому б тобі не вийти за таркаана Ахошту? Усі від нього просто в захваті! Мій чоловік говорить, що він — один із найвидатніших людей в Остраханстві. Його призначили великим візиром, тільки-но помер старий Аксарта. Чи ти цього не знала?
— Байдуже! Мене лише від його вигляду нудить, — рішуче одказала Аравіс.
— Але ж, люба, тільки подумай! Три палаци… і один з них — отой прекрасний палац коло біля в Ілкиині. Безліч перлин (це точно, мені казали!). Цілі ванни ослячого молока. І мене б ти бачила частіше…
— Він може залишити собі перлини та палаци — мене вони зовсім не цікавлять, — знизала плечима Аравіс.
— Ти завжди була трохи дивакуватою, Аравіс, — похитала головою Лазаралін. — Чого тобі ще треба?
Врешті-решт Аравіс вдалося переконати подругу, що вона і справді має на думці те, що каже. Вивести
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Хронiки Нарнії. Повна історія чарівного світу (збірка)», після закриття браузера.