Читати книгу - "Хронiки Нарнії. Повна історія чарівного світу (збірка)"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Мабуть, було ще дуже рано. Сонце щойно зійшло і піднімалося над синіми лісами, що мріяли ген-ген долі праворуч. Місцевість, яку він оглядав, була для нього зовсім новою — зелена долина, поцяткована деревами, крізь які він розгледів блиск річки, що зміїлася десь на північний захід. Із дальнього краю долини стояли високі, а де-не-де і скелясті гори, та вони були нижчими за ті, що він їх бачив учора. Хлопець замислився: де він? Обернувся, глянув позад себе і побачив, що узгір’я, на якому він стоїть, то тільки пасмо ще вищих гір позаду.
«Еге ж, — сказав сам собі Шаста. — Онде високі гори між Древляндією та Нарнією. І ще вчора я був по той бік гір. Отож виходить, що перевал між двома країнами я здолав уночі! Мені пощастило, що я натрапив на нього! — хоча насправді річ не в удачі, а в ньому. Завдяки йому я — в Нарнії!»
Шаста розпріг коня і відпустив його на всі чотири вітри.
— А ти таки напрочуд упертий кінь, — пробурмотів він, але той, пропустивши зауваження повз вуха, одразу ж заходився скубти траву. Певно, кінь був такої самої думки про свого вершника.
«Чому ж я не можу їсти траву? — із сумом подумав хлопчик. — А про те, щоб повернутися в Анвард, уже не йдеться: він — в облозі. Отож краще тоді спуститися в долину й пошукати чогось їстівного».
Відтак Шаста спустився з гори, попри те що від рясної роси страшенно мерзли босі ноги, аж доки не увійшов до лісу. Лісом бігла якась стежина, і, не пройшовши нею й кількох хвилин, він почув, як низький та хриплуватий голос його гукнув:
— Доброго ранку, сусіде!
Шаста обернувся на голос — хто це? — і побачив, як із лісової гущі виступило невеличке створіння з темним писком, вщент укрите твердими голками. Менше від людини, та більше за їжачка, хоча насправді це й був їжак, тільки місцевий, нарнійський.
— Доброго ранку, — відповів Шаста. — Та я не тутешній. Я взагалі тут уперше.
— Ти диви? — зацікавився Їжак.
— Я прийшов з-поза гір, із Древляндії. Чули?
— А-а-а, з Древляндії, — закивав Їжак. — Це неабияк далеко. Я ось там не бував.
— Гадаю, — мовив Шаста, — я маю когось попередити, що військо лютих остраханців обсідає Анвард.
— Не може бути! — вигукнув Їжак. — Гм-м. Уявіть лишень! А ще кажуть, що Остраханство за багато днів, якщо не місяців, від нас, на самому краю світу, за великим піщаним морем.
— Воно не так далеко, як вам здається, — не погодився Шаста. — Та щось слід робити! Може, варто повідомити про напад на Анвард вашого Великого короля?
— Звісно, не слід сидіти склавши руки, — підтакнув Їжак охоче. — Та бачите, мені саме час спати після довгої ночі. Гей, сусіде! Вітаю!
Останні слова були звернені до велетенського брунастого кролика, чия голова щойно вигулькнула звідкілясь біля стежини. Їжак без зайвих слів переповів Кролику все те, що тількки-но довідався від Шасти. Кролик погодився, що це новина непересічна і що хтось має її розповісти комусь такому, хто має вирішувати, що ж його робити далі.
І почалася веремія! Кожні дві-три хвилини то з віття понад головами, то з нірок мало не з-під ніг сплигували-виринали нові створіння й приєднувалися до них, аж поки навколо Шасти не з’юрмилися п’ять кроликів та білочка, двоє білобоких сорок, цапоногий фавн та сіра миша. І всі разом гомоніли, дружно погоджуючись із Їжаком. Бо, щиро кажучи, у золоту добу, коли Біла Відьма та вічна зима лишилися в минулому, а в Кейр-Паравелі правив Великий король Пітер, дрібніші лісові мешканці Нарнії жили лиха не знаючи, так безпечно й весело, що стали доволі безтурботні та дещо безвідповідальні.
Та за якийсь часі вигулькнули двоє більш розсудливих мешканців лісу. То були Рудий Гном, якого, між іншим, звали Бобрик, та Олень, красива благородна істота з великими ясними очима, плямистими боками та ніжками, як сірники, що їх, здавалося, можна зломити двома пальцями.
— З нами Лев! — вигукнув гном, почувши новину. — Коли так, то чого ми стоїмо як вкопані та розводимо теревені? В Анварді ж — ворог! Негайно слід сповістити в Кейр- Паравель. Потрібно скликати військо. Нарнія має допомогти королю Луну в лиху годину.
— Гай-гай! — подав Їжак голос. — Та в Кейр-Паравелі Великого короля немає. Він подався на північ уладнати якісь справи з велетами того краю. А коли ми вже говоримо про велетів, то це мені нагадало…
— Хто доправить нашу звістку? — перебив його Гном. — Хто тут прудкіший за мене?
— Найпрудкіший тут, певно, я, — виступив уперед Олень. — Яку звістку я маю передати? Скільки їх… тих остраханців?
— Дві сотні шабель… із принцом Рабадашем на чолі. А ще…
Та Оленя вже й слід загув: з усіх чотирьох копит він так рвонув, що за мить його куций білий хвостик щез за деревами вдалині.
— Гм-м, а куди це він помчав? — почухав потилицю Кролик. — У Кейр-Паравелі Великого короля Пітера нема.
— Але там є королева Люсі, — заперечив Бобрик — І тоді… Гей, парубче! Що з ним? Зблід, наче полотно. Овва! Та він от-от знепритомніє! Певно, з голоду. Коли ти, хлопче, востаннє їв?
— Вчора вранці, — вимовив Шаста неслухняними губами.
— Ну, тоді ходімо, — і Гном обхопив Шасту за стан товстенькими рученятами. — Ет, сусіди-сусіди! Нам має бути соромно. Гайда зі мною, хлопче. Поснідаємо, позаяк балачками ситий не будеш.
Буркочучи собі під ніс докори, Гном щодуху й щосили чи то вів, чи то волік положистим схилом Шасту в лісову гущавину. Дорога до Гномової хатки, як виявилося, була довшою, ніж Шасті того хотілося б, і, коли вони вийшли з лісу на прогалину, у хлопця уже підкошувались ноги. Посеред галяви на голому схилі стояла хатина, а з комина струменів дим. Двері хатини були розчинені навстіж, тож прямо з порога Гном гучно гукнув:
— Гей, брати! Накривайте на стіл — у нас гість до сніданку.
І тієї ж миті Шаста почув, як апетитно щось зашкварчало на сковорідці, а в ніздрях щось гарно залоскотало. Такого апетитного запаху він ще ніколи не чув, та, сподіваюсь, що вам цей запах добре знайомий. Адже насправді то пахли смажені яйця з салом і грибами.
— Обережно голову, хлопче, — попередив Бобрик, та трохи запізно, бо Шаста встиг гепнутися лобом об
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Хронiки Нарнії. Повна історія чарівного світу (збірка)», після закриття браузера.