Читати книгу - "Час жити і час помирати.Люби ближнього свого. Тіні в раю"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Я думав, Кан кине ці купюри йому в обличчя, але він узяв їх і поклав собі в кишеню.
— Добре, містере Гірш, — сказав він. — А тепер ви дасте нам іще дев’ятсот вісімдесят доларів. Саме стільки потрібно доктору Ґре-фенгайму на подальше скромне життя без цигарок та алкоголю.
— Ви, певно, жартуєте. У мене більше немає часу, щоб…
— Та ні, у вас є час, містере Гірш. І не розказуйте мені, що ваш адвокат сидить у сусідній кімнаті. Його там нема. А ось я розповім дещо, що вас справді зацікавить. Ви ще не американець і тільки сподіваєтеся наступного року отримати громадянство. Якщо про вас поширяться погані плітки, матимете проблеми — Сполучені Штати в таких справах досить запопадливі. Мій друг Росс, відомий журналіст, та я хочемо застерегти вас від цього.
— Ви не заперечуєте, якщо я зателефоную в поліцію? — запитав Гірш, який, очевидно, таки на щось наважився.
— Анітрохи. Ми відразу зможемо передати їй і наші дані.
— Які ще дані! Шантаж в Америці суворо карається законом, Забирайтеся геть!
Кан вмостився на один із позолочених стільців.
— Ви думаєте, — сказав він уже іншим тоном, — що вчинили мудро. Але це не так. Треба було віддати Грефенгайму його гроші. Тут, у моїй сумці, лежить заява у відділ імміграції з проханням відмовити вам у американському громадянстві. Її підписали сто емігрантів. А ще у мене є інша заява з вимогою не давати вам громадянства через махінації з німецьким гестапо, її підписали шість емігрантів. Іще там докладно описано, чому вам вдалося вивезти з Німеччини більше грошей, ніж решті емігрантів, а також вказано ім’я нациста, який привіз вам ці гроші до Швейцарії. Крім того, в мене є ще й вирізка з ліонської газети про єврея на ім’я Гірш, який під час допиту в гестапо видав місце перебування двох утікачів, після чого їх розстріляли. Не протестуйте, містере Гірш. Можливо, це були й не ви, але я наполегливо переконуватиму всіх і кожного, що то були саме ви.
— Що?
— Я свідчитиму в суді, що це були ви. Тут усі знають про мої славні вчинки у Франції. Мені повірять значно швидше, ніж вам.
Гірш і далі не зводив із Кана очей:
— Тобто ви збираєтеся лжесвідчити?
— Я лжесвідчитиму тільки з погляду примітивного правосуддя, а не за законом «око за око, зуб за зуб». До речі, за старозавітним законом, містере Гірш. Ви погубили Ґрефенгайма, ми погубимо вас. І нам цілком байдуже, де правда, а де брехня. Я вже вам казав, що багато чого навчився, живучи серед нацистів.
— І ви — єврей?
— Так, як і ви, на жаль!
— І ви переслідуєте єврея?
На мить Кан збентежився.
— Так, — промовив він перегодом, — я вже казав: моїми наставниками були гестапівці. А ще я вивчав методи американських гангстерів. Крім того, містере Гірш, у мене ще й серйозні задатки єврейської інтелігенції.
— Поліція в Америці…
— Американську поліцію я теж знаю, — перебив його Кан. — І непогано! Нам вона не потрібна. Щоб упоратися з вами, досить буде документів у моїй сумці. І мені геть не залежить на тому, щоб ви опинилися у в’язниці. Мені вистачить, якщо вас просто відправлять у табір для інтернованих.
Гірш підняв руку.
— Це вже за межами вашого впливу, містере Кан. І для цього потрібні інші докази, ніж ваші фальшиві обвинувачення.
— Думаєте? — відповів Кан. — Підчас війни? Для німецького емігранта? Та й що з вами станеться у таборі для інтернованих? Вас просто гуманно посадять до в’язниці. Щоб туди потрапити, не треба аж так багато причин. А якщо і вдасться уникнути табору, то які у вас шанси отримати громадянство? Будь-які сумніви та плітки зможуть відіграти тут вирішальну роль.
Гірш судомно вп’явся у собачий ошийник.
— А як щодо вас? — запитав він тихо. — Що буде з вами, якщо випливе правда? Що станеться з вами? Шантаж, лжесвідчення…
— Я прекрасно знаю, що на кону, — відповів Кан. — І мені байдуже. Чхав я на це і на все, що важливо таким шахраям, як ви, з вашими захмарними планами на майбутнє. Мені все це байдуже, хоч ви цього й не зрозумієте. Бо ви просто нікчемний хробак. Мені ще у Франції на все було наплювати. Інакше я просто не зміг би через усе пройти. Я вам не якийсь простачок-філантроп. І мені байдужісінько, що буде далі. Якщо ви щось проти мене замислите, я не побіжу до судді! Я власноруч прикінчу вас. Мені не вперше. Що ви взагалі знаєте про стан чистого абсолютного розпачу? Ви й досі не зрозуміли, яке дешеве тепер людське життя і як легко когось убити? — Канове обличчя спотворила гримаса відрази. — І нащо вам усе це треба? Я не збираюся знищувати вас. Просто заплатіть невелику частину боргу, от і все.
Здавалося, що Гірш знову ремиґає.
— Я-не маю вдома готівки, — сказав він урешті-решт.
— Випишіть чек.
Раптом Гірш відпустив собаку.
— Геть, Гарро!
Він відчинив двері, собака вибіг, і Гірш знову їх зачинив.
— Нарешті, — прокоментував Кан.
— Я не випишу вам чек, — оголосив Гірш. — Ви ж розумієте — чому?
Я зацікавлено глянув на нього. Не думав, що він так швидко здасться. Можливо, Кан мав рацію — невідомий страх змішався зі справжнім почуттям провини і позбавив Гірша впевненості. Він мав вигляд людини, яка швидко думає і так само швидко діє, — якщо це, звісно, не був хитрий трюк.
— Завтра я знову прийду до вас, — мовив Кан.
— А документи?
— Знишу їх завтра на ваших очах.
— Я дам вам гроші тільки в обмін на документи.
Кан похитав головою:
— Щоб ви взнали, хто готовий проти вас свідчити? Виключено!
— А хто підтвердить, що ви знищили справжні документи?
— Я, — відповів Кан. — Вам має цього вистачити.
Гірш знову беззвучно зажував.
— Добре, — мовив стиха. — Завтра о цій же порі.
Кан підвівся з позолоченого стільця.
Гірш кивнув. Аж раптом він увесь покрився потом.
— Мій син — хворий, — прошепотів він. — Мій єдиний син! А ви — посоромилися б! — сказав він раптово. — Я в розпачі — а ви!..
— Сподіваюся, ваш син скоро одужає, — спокійно відповів Кан. — : Доктор Ґрефенгайм точно порадить вам найкращого тутешнього лікар.
Гірш не відповів нічого. У нього на обличчі відбилося дивне поєднання ненависті та болю, ненависть палахкотіла і в його очах. Мені здалося, він навіть більше згорбився,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Час жити і час помирати.Люби ближнього свого. Тіні в раю», після закриття браузера.