Читати книгу - "Секретний фарватер, Леонід Дмитрович Платов"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Його здивував вираз їхніх облич: напружений, болісноголодний. Вилиці випнулися, шиї витягнулись. Навіть в очах, здалося Шубіну, загорілися червоні ловчі вогники.
Що робити? Не може ж він стояти за спиною фашиста і спокійно дивитися, як той топитиме наші пароплави? Він, Шубін, залишиться осторонь під час бою?
Він крадькома озирнувся.
Ні! Втрутиться у цей бій і відведе удар на себе!
У комплекті аварійних інструментів — великий гайковий ключ. Знадобиться! Шубін знайде йому нове, несподіване застосування.
Схопить з підставки і командира човна — по потилиці! Так почати. Далі видно буде.
Головне — раптовість нападу! У відсіку тісно, усі стоять впритул, на бойових постах. Ціною свого життя Шубін зірве атаку.
Він зрозумів це одразу, як тільки командир одштовхнув його від перископа. А для Шубіна зрозуміти — означало вирішити! Він ніколи не вагався, вирішуючи.
Потихеньку розминаючи пальці опущених рук, він відступив на крок від командира підводного човна. “Треба розмахнутися, — прикидав він. — Удар буде сильніший!”
Не бачив уже ні людей, ні приладів. Нічого не бачив довкола, крім цієї нерухомої, зарослої рудим волоссям потилиці. Накрохмалений комірець підкреслював її багряний колір, різкі зморшки перетинали в усіх напрямках.
Шубін наче оглух. Нічого не чув — ні приглушених голосів, ні цокання приладів. Слух був націлений на одне слово: “Готуйсь!” Наступної команди: “Залп!” — підводник не встиг би вимовити.
Але підводник не сказав: “Готуйсь!”
Болісно тяглися хвилини. Підводний човен рухався далі.
Командир раз у раз піднімав на якусь мить перископ, потім опускав його. Нарешті недбало махнув рукою:
— Відбій бойової тривоги! — і рвучко підвівся. — Рудольфе, координати зустрічі в журнал! Франце, продовжувати спостереження! — сіпаючи головою, він вискочив із відсіка.
Офіцери розуміюче перезирнулися.
— Третій рік не може звикнути! — співчутливо сказав Рудольф.
— Я теж не можу. Такий шмат! Тільки: поманив, роздражнив і…
Франц сів до перископа, посовався, умощуючись зручніше, кинув через плече:
— Бергер! Проведіть нашого пасажира в кают-компанію!
— Через двадцять хвилин — вечеря, — поштиво пояснив Рудольф.
Він здивовано поглянув на Шубіна.
— Але що з вами? Вам зле? Бергер, підтримай його під руку!
— Не треба.
— Як хочете. Вечеря безперечно піде вам на користь.
Шубін не був упевнений в цьому.
Ноги не йшли. Настала реакція після нервового збудження.
Не таким, виходить, буде його останній бій! Не в тісноті ворожого підводного човна! Не в смертельній сутичці на залізній підлозі!
З допомогою матроса він насилу ступив кілька кроків. Комбінезон огидно прилипав до спини, мокрий від поту.
4Зігнувшись, Шубін вибрався з круглого лазу у перебірці. Він постояв деякий час, глибоко дихаючи, намагаючись остаточно опанувати собою.
— Стомився, — сказав він матросові, що супроводжував його. — Зараз віддихаюсь.
Матрос мовчав, дивлячись на нього спідлоба.
Зненацька різкий, аж голова тріскалася, гуркіт!
Палуба відсіка скособочилась, поповзла вбік, знову вирівнялась. Другий удар! Третій! Шубін мимоволі пригнувся. Здавалося, зовні кількома ковадлами гамселять по металевому корпусу. Кожен удар озивався в усьому тілі, пронизуючи болем від голови до п’ят.
Глибинні бомби!
Повз Шубіна пробіг командир підводного човна.
Він югнув у лаз. Матрос швидко подався за ним і задраїв люк з боку центрального поста.
Підводний човен рухався ривками, міняючи глибини, роблячи круті повороти, щоб утекти від бомб.
Гідравлічний удар відчувається ще тяжче, ніж повітряна вибухова хвиля. Він іде з усіх боків, від усієї навколишньої маси, розтривоженої, збаламученої води. Він глибоко потрясає нервову систему людини. Гуркіт і безупинна вібрація — це справжні тортури.
“Конвой помітив перископ, — подумав Шубін. — Сторожовики глушать нас глибинками”.
Та він помилився. Радянський конвой, зіткнувшись із підводним човном на зустрічних курсах, давно розминувся з ним і був уже на підході до Лавенсарі.
Моряк не знав, що всю бучу зчинили через нього. Командування флотом наказало за всяку ціну знайти Шубіна. Його і далі наполегливо шукали. “Морські мисливці”, наче яструби, кружляли на воді.
Шторм примусив катери повернутися. Через дві години вони відновили спробу, проте хвилювання було ще велике. За третім разом, уже під вечір, вони дійшли майже до узліску шхер.
Становище було дуже ясне, надій ніяких. Та моряки не могли припинити пошуки. Адже це буїв їхній Шубін, якому завжди таланило, улюбленець усього Червонопрапорного Балтійського флоту.
Несподівано у хвилях помітили перископ.
Згідно з сповіщенням штабу наших підводних човнів у цьому районі немає. Виходить, ворог?
За борт полетіли глибинні бомби. Усіх охопив азарт гонитви.
Нікому й на думку не спало, що Шубін може бути у цьому німецькому підводному човні.
І він не знав про “морських мисливців”. А втім, нічого б не змінилося, якби й знав. Від товаришів його відділяла тридцятиметрова товща води. Він був замурований у німецькому підводному човні, наче в свинцевому гробу.
РОЗДІЛ ЧЕТВЕРТИЙВЕЧЕРЯ З ВОВКУЛАКАМИ
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Секретний фарватер, Леонід Дмитрович Платов», після закриття браузера.