Читати книгу - "Miserere (Псалом п’ятдесятий), Жан-Крістоф Гранже"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Вони вийшли на своєрідну галявину, де дерева й рослини ніби розступилися. Там їх чекала жінка. Невеличка, з опущеними плечима, загорнена в плащ, її руки ховалися в рукавах. Обличчя в неї було довге й бліде, обрамлене чорним волоссям, наче каптуром. У ній було щось східне. Можливо, довгі чорні брови. Або круги під темними вологими і млосними очима.
— Дозвольте познайомити вас із Авішан Хажамеї.
Каздан подав жінці руку — з нього стікали струмені води після перебування під зливою та в гущавині вологих рослин. Волокін, стоячи далі, лише кивнув головою.
— Доброго вечора. Ви ботанік?
— Зовсім ні. Я професор арамейської мови. А також фахівець із біблійної історії.
Вірменин глянув на Пуйфера.
— Ботанік музею не зміг із нами зустрітися. Але він дозволив мені прийти сюди й показати тобі ось це.
Працівник технічної служби поліції обернувся й кивнув на сіре дерево, гілки якого були вкриті густим плетивом смертельно небезпечних гострих шпичаків — вони нагадували густе листя на інших деревах в оранжереї, але в його сухому й колючому варіанті.
— Акація сеяль. Вельми екзотичний представник родини акацієвих.
— А до чого тут вона?
— Це те саме дерево, частинки з якого було знайдено на хорах церкви Святого Іоанна Хрестителя й у коридорі біля тих кімнат, в одній з яких було вбито Назера. Якщо бути точним, то те, що мені здалося скалками, було колючками. Тут не йдеться про якесь звичайне дерево. Зовсім ні. Коли я одержав результати з лабораторії, то зателефонував до Ботанічного саду. З розмови довідався, що це дерево росте лише в напівзасушливих регіонах Сходу. А конкретніше, в пустелі Неґев та на Синайському півострові, в Ізраїлі.
— А в Європі воно не росте?
— Яка там у біса Європа. Ця акація потребує спеки, сонця й містичного дихання…
— Чому містичного?
До розмови втрутилася жінка:
— Про це дерево часто згадується в Біблії. Зокрема саме з його гілля, певно, було сплетено терновий вінець Христа. Легіонери могли скористатися гіллям цього дерева, щоб «коронувати» Христа і поглузувати з Нього.
Професор арамейської мови говорила з іранським акцентом і млявою інтонацією, в якій відчувалося щось гіпнотичне. Каздан подумав про удава Каа з Кіплінґової «Книги джунглів».
— Насправді, — провадила жінка-експерт, — ми не знаємо, з якого саме дерева було сплетено терновий вінець Христа. Різні школи пропонують різні версії. Називають, наприклад, такі дерева, як Paliurus Spina-Christi, Sarcopoterium Spinosum, Zizyphus Spina-Christi, Rhamnus catharticus. А також Euphorbia Milii Splendens, що небезпідставно має другу назву «колючка Христа». Однак щодо цієї останньої існує одна суперечність: це дерево так називають за його колючки та за червоні квіти, схожі на плями крові. Насправді ж воно не було відоме в Палестині тієї історичної доби. Ні, на мою думку, терновий вінець для Христа було виготовлено саме з акації сеяль.
У гебрейській мові застосовують її назву у множині «шіттім», через ту силу-силенну шпичаків, якими вона покрита…
Каздан обернувся до Пуйфера, який заговорив усміхаючись:
— О’кей. Зараз я тобі все перекладу мовою поліції. Тут ідеться принаймні про дві очевидні речі. По-перше, цього дерева в Парижі не знайдеш. Ми з тобою перебуваємо в тому єдиному місці нашої столиці, де воно росте. По-друге, але ти, мабуть, уже до цього додумався, воно наділене символічним значенням. Не знаю, навіщо вбивці було потрібне це дерево. Чи він надіває вінець із його колючок на голову, чи носить сандалії, сплетені з гілля або кори цієї акації, але без сумніву, він якось хоче пов’язати себе з Христом.
Мовчанка.
А краплі дощу все лопотіли й лопотіли, падаючи на скляний дах…
— Тобто він хоче символічно пов’язати себе з Христом, — повторив технічний працівник поліції. — І з гріхом.
— Ваш колега хоче вам сказати, — підхопила жінка-експерт, — що це дерево водночас символізує Христові муки й спокутування людських гріхів. Чим більше Христос страждав фізично, тим більше Він брав на Себе людських гріхів символічно.
Думки Каздана завихрились у спіраль. Він знову тепер, дуже чітко й виразно, чув те стукотіння, яке вчора лунало в його коридорі. То була палиця. Або паличка. Убивця мав палицю, яку застосовував, як сліпий, «обмацуючи» нею підлогу. І та палиця була вирізана з дерева Христового тернового вінця…
Потім йому спала ще одна думка. Дубець. Дубець, яким себе шмагають. Вірменин пригадав, що Miserere — молитва тих останніх ченців, які досі практикують самобичування, і вони проказують її саме тоді, коли себе шмагають. Йому ніяк не вдавалося впорядкувати ці всі елементи, але разом вони утворювали щось одне ціле. Miserere. Самобичування. Дерево Христа. Покарання. Прощення…
Пуйфера підсумував.
— А найцікавіше я залишив на закуску. Перш ніж подати тобі знак, я вирішив трохи поглибити дослідження цих частинок дерева. Палінологія — ти знаєш, що це таке?
— Ні, не знаю.
— Наука про розсіяння органічних порошинок на об’єктах — пилку, спор… Ця дисципліна дає змогу визначити місця, в яких перебував певний об’єкт. Досліджуваний зразок кладуть на липучу стрічку й у такий спосіб збирають із нього порошинки, які потім розглядають під мікроскопом. У Фор-де-Росні працює лабораторія, в якій проводяться такі дослідження. Я надіслав туди свої зразки для з’ясування, звідки вони походять. Там є обладнання, на якому…
— Ти вже маєш результати чи не маєш? — роздратовано урвав його Каздан.
— Я щойно їх одержав. За даними аналізів зібраних на них пилку і спор, це дерево справді побувало в Палестині. Можливо, навіть в околицях Єрусалима. Тобто, це справді те дерево, з гілля якого був виготовлений вінець
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Miserere (Псалом п’ятдесятий), Жан-Крістоф Гранже», після закриття браузера.