Читати книгу - "Секретний фарватер, Леонід Дмитрович Платов"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Може й інші консерви є? — зробив припущення боцман.
— Тобі ціле меню подавай. Як у ресторані. Гей, прошу швидше, товариші новосельці! Адже лічильник клацає на таксі. Мені до ранку треба повз острови проскочити. Інакше всім нам буде компот!
І раптом з палуби пролунав протяжний крик.
Літак?
Шубін кулею вискочив нагору. Та небезпека з’явилася не з повітря. Павлов показав у напрямі моря.
Удалині Шубін побачив щось темне, дуже довге.
Підводний човен?
Наяву повторювався його кошмар! З томливою послідовністю підіймалася з води бойова рубка, потім виплив вузький праскоподібний корпус. Вода розступилася без піни, без сплесків.
Вітер ущух. Довкола штильове море. На світлій смузі лежав самотній підводний човен.
Чи є на його палубі гармата? Ні! Тільки спарені кулемети, два коротких стволи, піднято під кутом! Тепер, коли підводний човен трохи розвернувся, це дуже добре видно.
І бойова рубка незвичайно висока! Довга пряма тінь від неї падає на воду. На одному-єдиному підводному човні Шубін бачив отаку рубку.
Усі прикмети як є!
Немовби матеріалізуючись на очах, ущільнюючи підняту в повітря вологу і тремтливе місячне світло, перед Шубіним з’явився “Летючий Голландець” — увесь із зайчиків і тіней!..
Миттєвий військовий рефлекс — атакувати! Кинутись на ворога і закидати глибинними бомбами!
— Заводь мотори!
Шубін сторч головою скотився на палубу катера. За ним, гуркаючи автоматами, Фаддєїчев і Шурко. Палуба задрижала під ногами. Павлов був напоготові, мотористи швидко завели один мотор. Другий завівся на ходу.
Транспорт немовби стрибнув назад, до берега. Якусь мить видно було маленькі постаті розвідників біля щогли. Потім на крутому розвороті притоплений корабель закрило буруном, що здибився за кормою.
Та поки катер стояв, приткнувшись до борту транспорта, він зливався з ним. Як тільки відскочив, одразу перестав бути невидимкою.
На підводному човні помітили атакуючий торпедний катер. Рубка почала зменшуватись. Як і завжди, не приймаючи бою, “Летючий Голландець” почав занурюватись.
Глибинками б його! Але глибинних бомб нема. Вони в Князева. А Князєв далеко — якщо вцілів!
— Готуйсь! Залп!
Шубін випустив торпеду в підводний човен, що поринав.
Море продовжувало напливати з норду суцільною масою, незворушно вилискуючи при місячному сяйві. Воно навіть не взялося брижами…
Тільки тут згадав Шубін, що торпеди було “приготовано на великого звіра”, тобто на транспорт, — поставлено на глибину ходу три метри.
Ех! Поквапився! Треба було збільшити глибину не менше ніж на шість метрів. Адже клятий підводний човен уже сховався під водою.
4Катер ліг на курс до бази.
Павлов дивився тільки вперед, часто звіряючись з компасом.
Шубін передав командування катером Павлову і мовчки стояв поруч, піднявши комір.
Пригадалось, Готліб, а може, Рудольф, заявив у кают-компанії, що “Летючий” уміє, коли це треба, перетворюватися на транспорт. “Але, зрозуміло, затонулий”, — було застережено.
Як це розуміти?
У даному випадку скоріше вже транспорт перетворився па підводний човен.
Але чого йому нишпорити навколо транспорта? Охороняв консерви з компотом? Навряд. У нього були важливіші доручення, судячи з розповіді Нейла.
Місяць котився навздогінці за катером, прориваючись крізь хмари. Темнішало, світлішало, знову темнішало. Так поїзд, наближаючись до Севастополя, швидко проскакує один тунель за одним…
Раптом — різкий поштовх! Урізалися в гору?
Павлов не встиг узяти на себе ручки машинного телеграфу. Пролунав огидний скрегіт — днище катера повзло по каменю.
Потім скрегіт перейшов у завивання і свист — звуки “Ауфвідерзеена”, що зловісно підстрибували. Падлючий мотив! Наздогнав таки нарешті!
Шубін машинально провів рукою по лобі. Долоня стала мокрою, липкою. Розбив лоба об щиток!
Поруч стогнав Павлов. Напевно, вдарився грудьми в стерно. Шубін допоміг йому встати. Потім зазирнув у люк.
— Живі?
— Забилися трохи! А що це було?
— Сидимо на камінні!
— Клинки, чопи, паклю, товаришу командир?
— Давайте!
Та пробоїн було надто багато. Вода заливала таранний і моторний відсіки.
Чому ж катер ще тримається!
Виявилося, він тримається не на воді, а на камінні.
Шубін перегнувся через борт. Фонтанчики піни били в обличчя. Усе-таки вдалося розглядіти, що катер немовби провис між двома каменями, при цьому накренившись. І знову мотив “Ауфвідерзеена” надокучливо забринів у голові. Шубін побачив картину, що навскоси висіла в кают-компанії “Летючого Голландця”, Немовби якимсь чародійством перенісся в середину рамки. “Летючий Голландець” поманив за собою, завихрив, закружляв і вивів… Але куди ж він вивів? На картині каміння немає. Видно тільки зеленувату воду і завихорену піну. Каміння — за рамкою, нижче правого її кута…
— Пластир заводити? — тремтячий голос Дроніна.
Інтонація тривоги в голосі моториста струсонула і протверезила Шубіна. Він переборов хвилинну слабкість. Від нього чекають рішення! Доля катера і команди залежить від його рішення! І він знову відчув себе розсудливим, зібраним, спокійним, як і належало командирові перед лицем небезпеки.
— Усе зайве — за борт!
З катера треба повикидати все, щоб легше було знімати з каменів.
У воду важко шубовснула торпеда. Туди ж
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Секретний фарватер, Леонід Дмитрович Платов», після закриття браузера.