Читати книгу - "Кіберіада"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
«Любий Дораднику! Якби щось трапилося — пам’ятай про блакитні гвинтики. Твій Трурль».
Дорадника, не гаючись, піддали тортурам, але він ні в чому не зізнався, вперто повторюючи, що все це лише Трурлеві махінації. Коли його спитали про блакитні гвинтики, відповів, що він таких не має і нічого про них не знає. Щоб дослідити справу докладніше, треба було його розібрати. Король дав на це дозвіл, і ковалі взялися до роботи; під їхніми молотами тріснув панцир, і королеві показали замащені мастилом невеликі гвинтики, справді покриті плямками блакитного кольору. Отож, хоча в ході слідства Дорадника було цілковито знищено, король заспокоїв себе думкою, що діяв слушно.
А через тиждень біля палацової брами з’явився сам Трурль і попрохав аудієнції. Король спершу мав намір стратити його, навіть не вислухавши, але, здивований таким нечуваним нахабством, наказав привести конструктора перед свої очі.
— Королю! — сказав Трурль, ледь увійшовши до тронної зали, де було повно придворних. — Я сконструював для тебе Досконалого Дорадника, а ти використав його для того, щоб не заплатити мені належного гонорару, вважаючи, цілком слушно, що сила розуму, який я тобі подарував, буде добрим щитом від усяких дій супроти тебе, що тим самим зробить марними і будь-які мої спроби помститися. Даючи тобі розумного Дорадника, я однак не зробив розумним тебе самого, і саме на це й розраховував, адже тільки той, хто сам має хоч трохи розуму, може слухати розумних порад. Я не зміг би знищити Дорадника мудрим, науковим і тонким способом. Зробити це я зміг тільки таким примітивним, тупим і дурним методом, що здається аж неймовірним. Листи не були зашифровані. Дорадник був до кінця вірний тобі. Про ті гвинтики, які спричинилися до його загибелі, він нічого не знав, бо трапилось так, що під час монтування вони випадково впали до банки з лаком, і я випадково, — але вчасно — про це згадав. Завдяки цьому дурість і підозріливість перемогли розум і відданість, і ти сам підписав собі вирок. А тепер ти віддаси належні мені сто мішків золота і на додачу іще сто за той час, який я витратив, щоб відібрати плату. Якщо ти цього не зробиш, загинеш і сам, і весь твій двір, бо вже не маєш під боком Дорадника, який би міг захистити тебе від мене!
Король аж рикнув від люті. Сторожа на його знак кинулася, щоб на місці знищити зухвальця, та алебарди зі свистом пройшли крізь конструкторову постать, наче вона була з повітря. Вражені посіпаки відскочили, а Трурль, засміявшись, сказав:
— Можете рубати мене скільки вам заманеться, бо це тільки моє зображення, створене телевізійно-дистанційним способом, а насправді я літаю високо над планетою в космічному кораблі й буду кидати з нього на палац страшні смертоносні вантажі, доки не отримаю того, що мені належить.
Він іще не кінчив речення, як почувся страшенний гуркіт, і вибух струсонув увесь палац. Придворні переполохано кинулися тікати, а король, не тямлячися від сорому й люті, мусив виплатити Трурлеві те, що йому належало.
Кляпавцій, почувши про такий поворот справи від самого Трурля, коли той повернувся додому, спитав його, чому він удався до такого примітивного і, як сам його назвав, дурного методу, адже міг скористатися листом, в якому було б приховано справжній шифр?
— Дорадникові легше було б пояснити королеві наявність шифру, ніж його відсутність, — відповів мудрий конструктор. — Завжди легше признатися в якомусь вчинкові, аніж доводити, що ти його не робив. Взагалі при наявності шифру справа була б простою, натомість його відсутність призвела до ускладнень, бо ж насправді кожен текст можна замінити рекомбінаціями на якийсь інший, званий анаграмою, і таких рекомбінацій може бути дуже багато. Отож аби все це пояснити, треба було вдатися до правдивих, але дуже заплутаних пояснень, котрих, я був певен, обмежений розум короля ніколи не осягне. Бо ж сказано колись, щоб зрушити планету, треба знайти точку опори поза нею. Так і я, прагнучи перемогти досконалий розум, повинен був знайти точку опори, і нею була дурість.
На цьому перша машина закінчила свою розповідь. Вона низько вклонилася Геніальйонові й слухачам, а тоді скромно відступила в куточок печери.
Король висловив задоволення з цієї повчальної історії й запитав Трурля:
— Скажи, будь ласка, конструкторе, чи машина розповідає те, чого ти її навчив, чи джерела її інформації містяться поза тобою? А ще насмілюсь зауважити, ця історія, яку ми почули, хоча й дуже повчальна і вдячна, здається незакінченою, — ми ж так і не дізналися нічого про дальшу долю Численців і їх дурного короля.
— Пане, — сказав Трурль, — машина розповідає правду, адже її інформаційні присоски я приставив до своєї голови перед самісіньким виїздом, і вона почерпнула звідки мої спогади. Але зробила це сама, отож я не знаю, які з моїх спогадів вона в себе всотала, тому не можу сказати, що я її чогось умисне навчив. Але не можна й сказати, що джерела її знання містяться поза мною. Що ж до Численців, у розповіді справді не йдеться про їх подальшу долю, бо ж про все можна розповісти, але не все можна владнати. Якби те, що зараз тут відбувається, було не дійсністю, а тільки майстерним оповіданням машини, якийсь слухач міг би запитати, чому ти й твої приятелі маєте кулясту форму тіла, — хоча ця кулястість ніби не виконує в оповіданні ніякої функції, а є просто непотрібним додатком…
Королівські приятелі подивувалися з Трурлевої винахідності, а сам король, широко усміхнувшись, промовив:
— Твої слова не позбавлені слушності. Що ж
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Кіберіада», після закриття браузера.