Читати книгу - "Секретний фарватер, Леонід Дмитрович Платов"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
“Талант — це віра в себе, у свої сили!” Але чому горьковські слова можна застосувати лише до письменників, а не до всіх людей, представників різних професій, у тому числі і військово-морської?
Років шість чи сім тому учбовий корабель, на якому проходили практику курсанти третього курсу, втягувався у гирло Північної Двіни. Шубін виконував обов’язки вахтового командира. Поруч, на мостику, стояв професор Грибов, який був начальником практики.
У даному випадку, очевидно, доцільно було б викликати з берега лоцмана. Та Грибов не зробив цього.
Він наказав передати по семафору: “Прошу дозволу лоцмана не брати. На мостику — практикант. Не хочу псувати характер майбутнього офіцера!”
І Шубін назавжди запам’ятав це…
Він одмахнув рукою клубки диму, що плавали над столом, зазирнув у лице Павлову:
— Ну-ну! Не занепадаймо духом. Міркуймо тверезо. Якщо не ми з тобою винні, то хто ж тоді винен? Компас?
Так, вибір невеликий: або командир катера, або компас.
— До речі, згадай, ми йшли з одним магнітним! Гірокомпас вибув із ладу ще на підході до притопленого корабля.
Павлов пригнічено кивнув.
Отже, на підозрі магнітний компас!
Шубін уявив, як Грибов у задумі походжає туди й сюди біля свого столу в аудиторії:
“Розберімо, — починає він, — випадок з колишнім курсантом нашого училища Шубіним. Будемо послідовно відкидати одне рішення за одним…”
Далі Грибов сказав би, напевне, про пейзаж.
“На війні, — учив він, — пейзаж перестає існувати сам по собі. Усе, що відбувається в природі, може впливати на хід подій, і навігатор повинен неодмінно враховувати це”.
Але що відбувалося в природі перед аварією? Море було штильове. З-за хмар виглядав місяць.
Якби компас збрехав де-небудь на Баренцовому морі, треба було б врахувати в здогадах північне сяйво.
З давніх часів збереглася поморська прикмета: “Матка (компас) казиться на пазорях”, тобто при північному сяйві. Адже сполохи на небі схожі на зірниці: ті сповіщають про грозу, ці — про магнітну бурю. Шквал магнітної бурі, що бурхає у високих шарах атмосфери, невидимий “подув” може торкнутися стрілки магнітного компаса і відхилити її, а слідом за нею і корабель від правильного курсу.
Але аварія сталася не на Баренцовому, а на Балтійському морі. Тут північні сяйва бувають рідко.
То що ж вплинуло на компас?
Несміливий стук у вікно.
— Хто?
— Боцман турбує, товаришу гвардії капітан-лейтенант! Вечеряти будете з товаришем гвардії лейтенантом?
— Хочеш їсти, Павлов? Ні? І я ні. Спасибі, Фаддєїчев, не треба нічого!
— Як же так: і обідали погано, і вечеряти не будете?..
Довге співчутливе зітхання.
— Англійцеві передати, щоб завтра прийшов?
— Так! Завтра. Усе завтра!
Чути, як боцман тупцяє під вікном. Потім важкі кроки повільно даленіють.
Через півгодини знову стук, цього разу в двері.
— Хто там ще?
— Відчиніть! Я.
Князєв переступив через поріг і зупинився:
— Ух! Як накурили! Чого ж без світла сидите? Вечір надворі!
Павлов встав і засвітив гасову лампу під старомодним чотирикутним ковпаком. Хмари диму повільно поповзли мимо лампи до відчиненої кватирки.
— Не надумали ще?
— Поки що кружляємо, — неохоче відповів Шубін. — На місці тупцяємо.
— Біля чого?
— Та компаса магнітного. Біля чого ж іще?
— Ага! Ви ж з одним магнітним залишилися. Гіроскоп же розбило?
— Вийшов з ладу, поки нас літак ганяв. Раз по раз стопорили хід.
Мовчанка.
— Мо’, зрушили з місця м’яке залізо?
— Коли виходили, я визначав поправку. Компас був справний.
— Може, в кишенях було що-небудь, що могло вплинути на девіацію, ніж, ключі, ланцюжок?
У думках Шубін і Павлов обнишпорили кишені. Ні, металевого під час походу не було нічого.
Шубін невесело посміхнувся.
Пригадав жарт професора Грибова, єдиний, який вій чув від нього за чотири роки навчання: “Без побоювання можна підходити до компаса тільки в одному-єдиному випадку — маючи мідний лоб. Мідь не намагнічується”.
— Слухай! — Князєв швидко обернувся до Павлова. — А чи не взяв ти часом який-небудь металевий трофей?
Шубін насторожився:
— Що ти маєш на увазі?
— Чомусь приверзлася ракетниця. Міг же Павлов узяти на транспорті що-небудь на згадку. Ну, скажімо, ракетницю. Потім через неуважність поклав її поруч з магнітним компасом і…
— Які там ракетниці, що це ви! — Павлов ображено одвернувся. — Зовсім мене за хлопчика маєте.
— Так, металевого не взяли нічого, — підтвердив Шубін. — Боцман тільки трохи компоту прихопив. Але ж компот не впливає на девіацію.
Ніхто не усміхнувся на його жарт.
— Мінні поля! — урочисто вирік Князєв. — Компаси брешуть на мінних полях.
— Але їх не було на дорозі. У Рігулді залишилися карти мінних постановок. Я дивився.
Павлов подався вперед й одразу ж почав верзти нісенітницю, таке, що й купи не трималося. Він забурмотів щось про таємну магнітну зброю.
Князєв
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Секретний фарватер, Леонід Дмитрович Платов», після закриття браузера.