Читати книгу - "Фінансист, Теодор Драйзер"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Вчора близько дванадцятої.
— Він із глузду з’їхав! — лаконічно зауважив старий.
— Це все справа рук Молленгауера, Сімпсона і Батлера, я знаю. Вони підкрадаються до моїх акцій кінних залізниць. Але у них нічого не вийде! Хіба що після встановлення опіки щодо моїх справ і після того, як ущухне паніка. Переважне право придбання цих паперів буде надано моїм кредиторам. Нехай купують у них, якщо хочуть! Якби не було цієї історії з позикою на суму п’ятсот тисяч — я б навіть не хвилювався. Мої кредитори підтримали б мене. Але щойно це набуде розголосу… А тут ще вибори на носі! Слід сказати, що я не хотів псувати відносини з Девідсоном і заклав ці облігації. Я розраховував зібрати достатньо грошей і викупити їх. Адже їм, власне кажучи, слід було би перебувати в амортизаційному фонді.
Старий джентльмен відразу зрозумів, у чому справа, і спохмурнів.
— Ти можеш нажити собі таким чином великі неприємності, Френку!
— Це питання суто формальне, — відповів син. — Хтозна, можливо, я маю намір викупити їх. Я буду намагатися зробити це сьогодні до третьої години, якщо встигну. У моїй практиці траплялося, що минало вісім чи десять днів, перш ніж я здавав сертифікати в амортизаційний фонд. У таку бурю, як зараз, я маю право викручуватися на власний розсуд.
Ковпервуд-старший потер підборіддя. Те, що він почув, украй стривожило його, але виходу зі становища, що склалося, він не бачив. Його особисті ресурси були вичерпані. Він втупився у вікно на зелений дворик. Можливо, це питання і справді суто формальне — хтозна… Фінансові відносини міського скарбника з іншими маклерами і до Френка не були впорядковані як слід. Це відомо кожному банківському діячеві. Можливо, і в цьому випадку це візьмуть до уваги? Важко сказати… Але, хай там що, справа ця ризикована і не зовсім чиста. Було б добре, якби Френк встиг вилучити облігації і депонував їх як належиться.
— На твоєму місці я постарався б викупити їх, — порадив старий Ковпервуд.
— Я так і зроблю, якщо зможу.
— Скільки у тебе грошей?
— Загалом тисяч двадцять. Треба ж мені мати хоч трохи готівки на випадок припинення платежів.
— У мене до вечора набереться тисяч вісім-десять.
Старий розраховував отримати цю суму, перезаставивши будинок.
Ковпервуд спокійно подивився на нього. Він усе сказав батькові, більше йому додати було нічого.
— Після того, як ти підеш, я востаннє спробую умовити Стінера, — сказав він. — Ми підемо до нього разом з Гарпером Стеджером, якого я чекаю з хвилини на хвилину. Якщо Стінер буде твердо стояти на своєму, я розішлю сповіщення всім кредиторам, а також повідомлю секретаря біржі. Що б не трапилося, батьку, прошу тебе — не засмучуйся! Утім, ти вмієш тримати себе в руках. Я лечу в прірву, однак, якби у Стінера була хоч краплина розуму... — Френк помовчав. — Але який сенс говорити про цього ідіота!
Він почав дивитися у вікно, думаючи про те, як легко могло б усе владнатися за допомогою Батлера. Якби ще не було цього злощасного анонімного листа… Замість того, щоб завдавати шкоди своїй же партії, Батлер у таких крайнощах, безсумнівно, виручив би його. Але тепер…
Батько встав, збираючись іти. Відчай, ніби гарячковий озноб, наскрізь пронизував його.
— Так-так… — стомлено бурмотів він.
Ковпервуду було нестерпно боляче за старого. Яка ганьба! Його батько!.. Він відчував, як із глибини його душі піднімається хвиля глибокої печалі. Але за хвилину вже опанував себе і почав думати про справи, міркуючи, як зазвичай, швидко і чітко.
Щойно старий вийшов, Ковпервуд велів просити Гарпера Стеджера. Вони потиснули один одному руки і негайно вирушили до Стінера. Але той обм’як, немов порожня повітряна куля, яку було вже неможливо наповнити повітрям. Ковпервуд і Стеджер пішли ні з чим.
— По-моєму, вам ще рано засмучуватися, Френку, — зауважив Стеджер. — Ми на найбільш законних підставах відтягнемо цю справу до виборів і навіть довше. А тим часом весь галас вляжеться. Тоді ви скличете кредиторів і спробуєте напоумити їх. Вони не захочуть поступитися своїми цінностями, навіть якщо Стінер потрапить до в’язниці.
Стеджер ще не знав про облігації на шістдесят тисяч доларів, закладені Ковпервудом. Так само, як не знав про Ейлін Батлер і про нестримну лють її батька.
30
Тим часом сталася ще одна подія, про яку не здогадувався Ковпервуд. Того ж дня, коли пошта доставила Батлеру анонімного листа, що стосувався його дочки, місіс Френк Алджернон Ковпервуд отримала майже точну копію цього листа, у якому чомусь не згадувалося ім’я Ейлін.
«Вам, імовірно, невідомо, що ваш чоловік плутається з іншою жінкою. Якщо не вірите — поспостерігайте за будинком номер 931 на Десятій вулиці».
У понеділок вранці, коли місіс Ковпервуд поливала квіти в оранжереї, покоївка подала їй цього листа. Того ранку настрій у Ліліан був безтурботний, адже вона нічогісінько не знала про тривалу нараду минулої ночі. Траплялося, що Френк і раніше бував занепокоєний фінансовими оборудками, але вони зазвичай пролітали мимо, не завдаючи йому шкоди.
— Покладіть листа на стіл у бібліотеці, Енні. Я потім прочитаю.
Вона вважала, що це було якесь світське запрошення.
За кілька хвилин Ліліан неквапливо (вона не вміла поспішати) поставила лійку і попрямувала до бібліотеки. Лист лежав на зеленому шкіряному бюварі, що був однією з окрас величезного столу. Вона взяла до рук конверта, не без цікавості подивилася на нього — папір був дешевенький — і розкрила його. Прочитавши листа, вона ледь помітно зблідла, рука її затремтіла, але лише трішки. Не вміючи пристрасно любити, вона, отже, не вміла й сильно страждати. Вона була ображена, обурена, спершу навіть розлютилася, а головне — перелякалася, але не втратила остаточно самовладання.
Тринадцять років спільного життя з Ковпервудом навчили її багатьом речам. Вона знала, що він егоїстичний, зайнятий лише собою і зовсім не захоплений нею
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Фінансист, Теодор Драйзер», після закриття браузера.