Читати книгу - "Сага про Форсайтів, Джон Голсуорсі"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Завжди бадьора й маючи в запасі «цілу купу новин», вона скрізь була бажаною гостею. Ніхто не дивувався й не засуджував місіс Мак-Ендер, зустрівши її на Рейні чи в Зерматі саму чи в супроводі якої-небудь леді й двох джентльменів; всі вважали, що вона дуже обачна; і Форсайти раділи всім серцем, упізнаючи той дивовижний інстинкт, керуючись яким, вона могла тішитися всілякими благами, нічим не жертвуючи. І весь загал уважав, що тільки такі жінки, як місіс Мак-Ендер, можуть зберегти і вдосконалити найкращий тип нашої жінки. Дітей у неї не було.
Якщо вона й відчувала до чогось антипатію, то лише до тих «ніжних» жінок, котрих чоловіки наділяють якоюсь «чарівливістю», а місіс Сомс була їй особливо осоружна.
Певна річ, місіс Мак-Ендер неясно почувала, що коли чарівливість вважати за мірило, то кмітливість і хист тоді будуть наче й зовсім ні до чого; і вона ненавиділа ту витончену знадливість, якої не могла не помітити в Айріні,— ненавиділа тим дужче, чим частіше ця так звана чарівливість порушувала всі її розрахунки.
Проте вона твердила, що не бачить у цій жінці нічого привабливого — в ній немає «іскри», вона не зможе постояти за себе, її загнуздає кожен, хто схоче, це ясна річ,— вона, місіс Мак-Ендер, не розуміє, чого нею так захоплюються чоловіки!
Насправді місіс Мак-Ендер не була злостива, але, дбаючи про своє становище в світі після болісних перипетій розлучення, вона завжди мусила мати в запасі цілу купу новин, отож їй навіть на думку не спало зберегти в таємниці свою зустріч з «тими двома» в парку.
Сталося так, що того самого вечора місіс Мак-Ендер обідала у Тімоті, куди вона інколи навідувалася, щоб, за її словами, «підбадьорити стареньких». Заради неї щоразу запрошувано тих самих гостей: Вініфред Дарті з чоловіком; Френсі, бо вона бувала в артистичних колах, а місіс Мак-Ендер, як відомо, писала статті про моди для «Жіночого царства»; і, щоб їй було з ким пофліртувати, запрошували молодих Гейменів, коли вони були вільні,— хоча Геймени сиділи на людях мовчки, як у рот води набравши, проте вважалося, що вони до найменших подробиць обізнані з останніми новинами фешенебельного товариства.
Двадцять п'ять хвилин на восьму місіс Мак-Ендер вимкнула електричне світло в своєму передпокої і, вбрана в манто з шиншиловим коміром, вийшла в коридор, спинившись на хвилину, щоб перевірити, чи не забула взяти ключа. Ці невеличкі, забезпечені всіма вигодами помешкання дуже зручні; звичайно, тут бракує світла й повітря, зате можна коли завгодно замкнути свою квартиру й піти. Не треба морочитися з слугами, і вона не почуває себе зв'язаною, як тоді, коли жила з бідолашним любим Фредом, котрий завжди попадався їй під ноги, тиняючись із замріяним виглядом. Вона не гнівалася на бідолашного любого Фреда, він був такий дурненький; але думка про ту актрису й досі викликала в неї гірку іронічну посмішку.
Ретельно причинивши двері, місіс Мак-Ендер пройшла через похмурий, пофарбований охрою коридор, повз нескінченний ряд коричневих дверей з номерами квартир. Ліфт саме спускався; закутавшись по самі вуха в елегантне манто, місіс Мак-Ендер стояла, чекаючи ліфта; її каштанові коси були гладенько зачесані — волосинка до волосинки. Залізні дверцята брязнули, відчиняючись; місіс Мак-Ендер зайшла у ліфт. В кабіні було вже троє: круглолиций, як дитина, чоловік у білій жилетці і дві старенькі леді в чорному і в мітенках.
Місіс Мак-Ендер усміхнулась до них; вона знала всіх пожильців; і всі троє, що досі були напрочуд мовчазні, зразу заговорили. Це був секрет успіху місіс Мак-Ендер. Вона розв'язувала всім язики.
Розмова тривала всі п'ять поверхів; хлопець-ліфтер стояв до них спиною, встромивши свого нахабного носа між грати.
Внизу вони розійшлися; чоловік у білій жилетці сентиментально подався до більярдної, старенькі леді пішли обідати, кажучи одна одній: «Дуже приємна жіночка», «Ну й балакуха!», а місіс Мак-Ендер сіла в кеб.
Коли місіс Мак-Ендер обідала у Тімоті (хоч сам Тімоті ані разу не погодився вийти зі своїх кімнат), розмова набувала того вільного світського тону, який полюбляють Форсайти, опинившись у товаристві, й, певна річ, саме тому вона була тут бажаною гостею.
Місіс Смолл і тітонька Гестер бадьорішали від свіжого слова. «От якби Тімоті з нею познайомився!»— казали вони. На їхню думку, місіс Мак-Ендер справила б на нього благодійний вплив. Вона могла розповісти, наприклад, про те, чого накоїв останнім часом у Монте-Карло син сера Чарлза Фіста; про те, з кого списана героїня модного роману Тайнмаута Едді, над яким усі вражено розводили руками, і про те, чи носять у Парижі шаровари. До того ж вона була дуже розсудлива і вміла дати пораду навіть з такого болючого питання — чи віддати Ніколасового старшого сина у флот, як того бажала мати, чи зробити з нього бухгалтера — на батькову думку, справа значно певніша. Місіс Мак-Ендер була рішуче проти флоту. Якщо у вас немає великих здібностей або великих зв'язків, то вам нізащо не дадуть ходу, і чого зрештою можна сподіватися, навіть якщо вам поталанить і ви станете адміралом,— платня у флоті мізерна! Бухгалтер — той має куди більші можливості, але треба хлопця примістити в добру фірму, де він розпочне свою кар'єру без усякого ризику!
Часом вона ділилася секретом — як вигідно зіграти на біржі, хоч місіс Смолл і тітонька Гестер ні разу не скористалися її порадами. На біржу в них не було грошей; та все одно їх охоплювало збудження, так наче вони й справді прилучалися до життя. Для них це була подія. Вони казали, що порадяться з Тімоті. Але ніколи не радилися, знаючи, що це його схвилює. Проте кілька тижнів після того вони тайкома стежили за біржовим курсом у тій газеті, яку передплачували з огляду на її фешенебельність, стежили з цікавістю,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Сага про Форсайтів, Джон Голсуорсі», після закриття браузера.