Читати книгу - "Війна світів"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Звичайно, чули.
— От знову! — вигукнув містер Томас Марвел, заплющуючи очі й трагічним жестом притискаючи руку до лоба.
Раптом щось ухопило його за комір, міцно струснуло, і в голові в нього зовсім замакітрилось.
— Не будьте дурнем! — гукнув Голос.
— Це вже я збожеволів… — сказав містер Томас Марвел. — Кепська справа. І все через ті кляті черевики. Справді, збожеволів. Або це — привид.
— Ні те і ні те, — мовив Голос. — Слухай.
— От бевзь, — сказав містер Марвел.
— Та стривай же! — Голос тремтів, ледь стримуючи роздратування.
— Ну? — зойкнув містер Томас Марвел, відчувши, як щось невидиме штурхнуло його пальцем у груди.
— То ти думаєш, що це примарилось?
— А то ж як? — спитав містер Томас Марвел, чухаючи потилицю.
— Гаразд, — з полегкістю мовив Голос. — Тоді я кидатиму в тебе камінцями, доки ти не почнеш думати інакше.
— Та де ж ви?
Голос не відповів нічого. У повітрі просвистів камінець, пролетівши біля самого плеча містера Марвела. Повертаючись, він побачив, як камінець підстрибнув угору, пролетів дугою, на хвилину завис у повітрі і впав йому до ніг з майже невловимою швидкістю. Він був занадто вражений, щоб ухилятися. Ще свист — і камінець, ударившись об його голий великий палець, відскочив у рівчак. Містер Томас Марвел дриґнув ногою і зарепетував. Потім кинувся тікати, наштовхнувся на якусь невидиму перепону, полетів шкереберть і, коли отямився, уже сидів на землі.
— Ну, — промовив Голос, коли й третій камінь, описавши криву, завис у повітрі над головою бродяги, — то це все тобі мариться?
Замість відповіді містер Марвел зробив одчайдушну спробу встати і знову покотився на землю. Хвилинку він лежав спокійно.
— Якщо ти ще будеш пручатись, — попередив Голос, — я дам тобі цим камінцем по голові.
— Здорово, — сказав містер Томас Марвел, сидячи на землі, потираючи забитий палець і не спускаючи ока з третього камінця. — Нічого не розумію. Камінці самі літають. Камінці розмовляють. Звалюють вас з ніг. Пропав я!
Третій камінь упав.
— Все це — дуже просто, — сказав Голос. — Я — невидима людина.
— Верзіть собі казна-що, — відповів містер Марвел, кривлячись від болю. — Де ви сховались, як ви це робите? Нічого не второпаю. Здаюсь.
— От і добре, — мовив Голос. — Я просто невидимий. І хочу, щоб ти це зрозумів.
— Це ясно кожному. Вам нема чого злитися, містере. Ну, а тепер… поясніть мені, як ви це робите?
— Я — невидимий. Це головне. І зрозумій, що…
— Та де ж ви? — перебив його містер Марвел.
— Тут. За кілька кроків від тебе.
— Облиште. Я ж не сліпий. Ото ще почнете доводити мені, ніби ви — просто повітря. Я — не якийсь неук!
— Правильно. Я — повітря, і ти дивишся крізь мене.
— Що? В вас так-таки нічого нема? Може, ви — тільки порожній голос, га?
— Та ні, я — такий самий, як і всяка людина, — я мушу пити, їсти, ховатися від негоди… але я — невидимий. Розумієш? Невидимий. Це просто. Невидимий.
— Значить, ви таки справжній?
— Ну звісно, справжній.
— Якщо ви справжній, то дайте мені вашу руку, — попросив Марвел. — Тоді це не буде така чудасія.
Він відчув, як чиїсь пальці стиснули йому зап’ясток, а потім його пальці несміливо піднялись по чиїйсь руці, намацали мускулясті груди, бородате обличчя. Марвел неймовірно здивувався.
— Оце маєш! — скрикнув він. — Куди там ті півнячі бої. Дивина! І крізь вас я можу побачити кролика аж ген за милю звідси. У вас не видно нічого… крім… — Містер Марвел пильно оглянув порожнечу перед собою. — Чи не їли ви хліба з сиром? — спитав він, тримаючи невидиму руку.
— Ти вгадав. Цю їжу мій організм ще не засвоїв.
— Ага! Хоч ви — ніби й дух.
— Звичайно, все це й наполовину не таке дивне, як ти гадаєш.
— Е, як на мій вбогий розум, то воно досить дивне, — сказав містер Томас Марвел. — Але як же це ви спромоглися, до дідька?
— Довго розповідати. І до того ж…
— А знаєте, я ще досі не можу оговтатись.
— Тепер я хочу сказати ось що: по-перше, мені потрібна допомога. Через те я й прийшов сюди. Тебе я побачив випадково. Я блукав безтямний від люті, голий, безсилий. Я ладен був убити… І побачив тебе…
— Боже! — зітхнув містер Марвел.
— Я підійшов ззаду, завагався…
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Війна світів», після закриття браузера.