Читати книгу - "Фінансист, Теодор Драйзер"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Вона дуже хоче, щоб ви поїхали з ними, якщо батько не заперечуватиме, — наполягала мати. — І я впевнена, що ви прекрасно проведете час. Вони поживуть у Парижі, а потім відправляться на Рив’єру.
— О, як чудово! — вигукнула Нора. — Мені завжди так хотілося побувати в Парижі! А тобі, Ейлін? От було б чудово.
— Мені щось не хочеться їхати… — мляво відгукнулася Ейлін. Вона вирішила з самого початку не проявляти ніякого інтересу до цієї затії, щоб не обнадіювати батька. — Окрім того, у мене немає зимових туалетів. Я краще поїду іншим разом.
— Що з тобою, Ейлін, схаменися! — обурилася Нора. — Ти багато разів твердила, що хочеш побувати за кордоном саме взимку. А тепер, коли випадає нагода... Одяг для цього можна придбати і там.
— Та вже ж. За кордоном, без сумніву, знайдеться щось і модне, і підходяще, — підтримала її місіс Батлер. — Окрім того, до від’їзду в тебе ще два чи три тижні.
— А вони не хочуть, щоби з ними поїхав хтось із чоловіків в ролі супровідника та порадника, чи що? — запитав Келем.
— Я теж був би не проти запропонувати свої послуги, — стримано зауважив Оуен.
— Їй-богу, не знаю, — розгублено озвалася місіс Батлер, пережовуючи шматок. — Доведеться вам, синочки, запитати у них!
Ейлін же уперто стояла на своєму. Не хочу їхати і квит. Це занадто несподівано. І те не так, і це не підходить. Тут саме увійшов старий Батлер і сів на чолі столу. Прекрасно знаючи, про що йдеться, він старанно робив вигляд, ніби це його не стосується.
— Ти ж не будеш заперечувати, Едварде? — запитала його дружина, в загальних рисах пояснивши йому суть справи.
— Заперечувати? — старанно розіграною грубуватою жартівливістю відгукнувся Батлер. — Хіба я собі ворог? Та я щасливий буду на час позбутися всієї вашої галасливої компанії!
— Оце так! — вигукнула місіс Батлер. — Уявляю собі, як би ти жив тут сам-один!
— А я не був би один, люба, — сказав Батлер. — У нашому місті знайдеться чимало будинків, де мені будуть раді, так що я і без вас обійдуся.
— Авжеж, у нашому місті знайдеться чимало будинків, куди б тебе й на поріг не пустили, якби не я. Це вже точно, — благодушно зіронізувала місіс Батлер.
— Що ж, сперечатися не буду, — погодився Батлер, тепло глянувши на неї.
Ейлін була непохитна. Усі наполягання Нори і матері виявлялися марними. Але Батлер, розсерджений руйнацією свого плану, ще не склав зброї. Переконавшись, що Ейлін все одно не умовиш пристати на запрошення місіс Молленгауер, він ще трохи подумав і вирішив звернутися до детектива.
У ті часи особливо славилося агентство знаменитого детектива Вільяма Пінкертона. Цей чоловік походив із бідної сім’ї, після багатьох життєвих перипетій посів дуже важливе місце у своїй своєрідній і для багатьох діткливій професії. Але в очах людей, яких ті чи інші нагальні обставини спонукали звернутися до послуг Пінкертона, його патріотична поведінка під час Громадянської війни та близькість до Авраама Лінкольна були найкращою рекомендацією. Це він, точніше, підібрані ним люди, охороняли Лінкольна протягом усього бурхливого періоду його перебування при владі. Створене Пінкертоном агентство мало відділення в Філадельфії, Вашингтоні, Нью-Йорку й у багатьох інших містах. Батлер не раз бачив вивіску філадельфійського відділення, але не хотів туди звертатися. Обдумавши остаточний варіант, він вирішив поїхати до Нью-Йорка, де, як йому було відомо, знаходилося головне агентство.
Напередодні він просто повідомив, що їде на один день, як робив це неодноразово. До Нью-Йорка було п’ять годин їзди залізницею, і він прибув туди о другій дня. У конторі, розташованій в районі Бродвею, Батлер запитав директора, і його запросили до чоловіка років п’ятдесяти, високого, сіроокого, сивого, міцної статури, з виразним, трохи одутлим, але розумним і проникливим обличчям. Руки детектива з гнучкими пальцями під час розмови з клієнтом безперервно барабанили по столу. Він був одягнутий у темно-коричневий сюртук, який здавався Батлеру надто чепурним, а в краватці у нього красувалася діамантова шпилька у формі підкови. (Старий Батлер незмінно одягався в скромний сірий костюм.)
— Доброго дня! — вимовив він, коли зайшов до цього поважного чоловіка, сина ірландця й американки, на прізвище Мартінсон.
Містер Гілберт Мартінсон кивнув у відповідь, потім ковзнув по ньому поглядом і, відчувши в ньому людину з сильним характером, яка, ймовірно, займає поважне становище в суспільстві, встав і запропонував йому стілець.
— Прошу, сідайте, — сказав він, розглядаючи відвідувача з-під густих кошлатих брів. — Чим можу допомогти?
— Ви директор, якщо не помиляюся? — поцікавився Батлер, допитливо дивлячись на нього.
— Так, сер, — відповів Мартінсон. — Я займаю тут пост директора.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Фінансист, Теодор Драйзер», після закриття браузера.