Читати книгу - "Уламки паралелі, Лаванда Різ"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
- Який же ти товстошкірий, Хелл, - застогнала вона. - Мені нестерпно важко, ви мені душу рвете на шматки ...
Затримавши її в своїх обіймах, Хелл мабуть вирішив здивувати ще раз наостанок - з почуттям поцілувавши її в губи.
- Він зовсім не байдужа скотина, - зауважив їй Павук, коли вона нарешті підійшла до нього, до останнього. Він навіть спробував їй посміхнутися.
- І тебе це анітрохи не напружило? - прощання нудило її розум, Сара розуміла, що в ці дорогоцінні секунди потрібно встигнути сказати стільки важливих слів, але в свідомості все змішалося в один панічний хаос.
Дивлячись на неї, Павук похитав головою, пригортаючи дівчину до себе:
- Гніздо це єдиний організм. Цілуючи одного з моїх братів, з ким я пов'язаний, ти цілуєш і мене. Але зараз вдаватися в ці подробиці ні до чого вже, - як не висока здавалася мета, говорити йому було складно. - Я був щасливий Саро, завдяки тобі я прожив ціле життя, відчувши дивовижні емоції. Я хочу, щоб моя дівчинка отримала від життя більше, тому ти підеш, а я залишуся. Адже ти розумієш, що я не можу кинути колонію? Нашим світам не можна перетинатися. Виняток становитиме тільки син Дона, така ціна нашої угоди. Обіцяй мені, що незважаючи ні на що станеш щасливою.
- Я спробую, - посміхнулася крізь сльози Сара.
- Вже час! - знову показався лисий чоловік з діловим виглядом.
Першими увійшли Рон і Сем, зникнувши в аномалії. Зробивши кілька кроків, Сара рвонула назад, повиснувши на Павуку, у відчаї вчепившись в хлопця мертвою хваткою.
- Не можу, не можу, - повторювала вона, цілуючи його і плачучи.
- Заберіть її! - Павук зустрівся очима з Коліном. І той без всякого навіювання, усвідомлюючи необхідність застосування грубої сили, згріб кузину, яка опиралася щосили і за допомогою Бена, проніс її крізь аномалію. Її крики зникли разом з світінням, яке раптово розчинилося.
…Спочатку дуже складно було визначити , чи то темно у неї в очах або це тьма зімкнулася навколо. Горло роздирало безперервним кашлем, тіло здавалося ватним і важким. ... Але для Сари всі ці ознаки були вартими уваги дрібницями, порівняно з тим, що творилося у неї в душі. Там ніби розверзлось пекло, тому що з цієї душі вирвали серцевину , жорстко і безжально, залишивши її спливати болем. І цей біль був найвищого порядку. У перші хвилини дівчині відчайдушно хотілося, щоб її серце зупинилося, тому що цей пишний упорядкований світ, її будинок, більше не був їй потрібен без них. Без тих, з ким сплелося кожне нервове закінчення, ким дихало серце, ким впивалися очі - тих кого вона так щиро полюбила. Зв'язок обірвався. Тут вони не існували, а значить, саме життя тепер її мало цікавило. Кожен свій вдих Сара робила немов проти волі. Ця темрява навколо неї їй підходила, світло більше її не цікавило. Їй було все одно куди вони потрапили і в якому часі вони опинилися.
До її слуху долинали уривки фраз Коліна і Сема, але Сара не розуміла сказаного, значення слів на якийсь час перестало доходити до її свідомості. ... Усередині себе дівчина намагалася пережити незбагненну для себе трагедію.
«Я більше ніколи нікого з них не побачу, не обійму і не почую голосу. Але як же так? Як мені тепер, навіщо? Я все ще кохаю »- проносилося в думках дівчини. Сидячи на землі з закритими очима, вона тихо стогнала, похитуючись з боку в бік, стискаючи в кулаці зім'ятий аркуш паперу, який вона випадково схопила поки її волокли до аномалії.
Чиїсь руки поставили її на ноги і через силу Сара відкрила очі.
Це виявився Колін, але вигляд у нього був вкрай схвильований, напружений, немов небезпека зі світу мутантів все ще кралася за ними в цій ночі.
- Треба йти, Саро. Все вийшло. Мені вдалося додзвонитися батькові.
Сара смутно пам'ятала, як опинилася в таксі, як Колін попрощався з іншими хлопцями, вона не запам'ятала ні єдиного слова з їхньої домовленої вигаданої історії, яку вони повинні будуть розказувати всім , хто буде задаватися питаннями про їхнє зникнення. Не пам'ятала Сара втім і того, як залізла під ковдру з головою в номері готелю.
Холодна протверезна реальність підняла її з ліжка одним різким рухом. Немов пролунав хлопок. Розуміння стану справ обрушилося на неї відразу , розкриваючи очі, оголюючи реальність і генеруючи відважну рішучість.
Плакати Сара вже не могла, щось застигло всередині, величезним комом. Стоячи під душем, вона в шоці, заворожено споглядала , як струмені води стікають по її тілу. У пам'яті спливли кинуті нею слова, з приводу того, щоб вона зробила повернувшись додому. Тепер Сара розуміла, якою дурною була її тодішня відповідь. Вона повернулася, але впиватися смачною їжею і киснути у ванній з піною зовсім не хотілося, ніби ця потреба відпала взагалі. Очевидним для Сари стало те, що умови життя і стан фізичного тіла не відіграють головної ролі - важливо лише душевне захоплення, внутрішнє наповнення. Тут вона була нещасною, і ніякі блага цивілізації не могли втішити її ниюче за любов'ю серце. Поки не могли.
На годиннику показувало п'яту ранку. Знявши слухавку Сара набрала домашній номер у Фрімонті. Єдине , що їй зараз уявлялося розумним - це якомога швидше повернутися до рідної домівки. Через декілька довгих гудків у слухавці пролунав голос її молодшого брата.
- Джеку, ... це Сара.
Почувши, як схлипнув брат, не в силах стримати почуттів, Сара скривилася від болю.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Уламки паралелі, Лаванда Різ», після закриття браузера.