Читати книгу - "Таємна історія Радянського Союзу, Павло Правій"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
«Айнзацкоманда С/5 Охоронній поліції та СД 25 листопада 1941 року
Київ Дніпропетровськ Миколаїв Рівне Житомир Вінниця.
Стосується: ОУН (рух Бандери)
Достовірно встановлено, що на території Рейхскомісаріату рух Бандери готує заколот із кінцевою метою створення незалежної України. Всіх учасників руху Бандери слід негайно затримати і після детального допиту під виглядом мародерів без найменшого розголосу ліквідувати. Протоколи допитів надати в Оперативний загін С/5. Цей документ після ознайомлення командирам підрозділів знищити» [166].
І коли різноманітні захисники режиму Леніна-Сталіна-Брежнєва верещать: «Не дамо переписати історію!», я кажу: «Було б що переписувати». Справжня історія, таємна історія Радянського Союзу – там, у досі невиданих (порушуючи підписані самими ж комуністами в Нюрнберзі постанови) матеріалах об’ємом 34 томи.
На цьому цю главу й закінчимо.
ГЛАВА ДВАДЦЯТЬ ТРЕТЯ.
БІДНИЙ СЕР ВІНСТОН, АБО ПРО ХОЛОДНУ ВІЙНУ, МОСКОВСЬКИХ ПОПІВ ТА ВБИВСТВО РУЗВЕЛЬТА
Початком Холодної війни в СРСР, а тепер і в Російській Федерації, вважають знамениту промову Вінстона Черчилля у Фултоні (штат Місурі, США) 5 березня 1946 року. Через тиждень в газеті «Правда» вийшла стаття Сталіна, в якій той поставив Черчилля в один ряд із Гітлером і оголосив, що сер Вінстон закликав країни Заходу до війни з СРСР.
Холодну війну зараз називають Третю світовою. Вважають, що усе почалося з Польщі, коли у 1944 році СРСР зі своїх маріонеток створив Тимчасовий уряд Польської республіки на противагу польському урядові у Лондоні. Склалася нібито дуже цікава ситуація: СРСР залишався для Великобританії та США союзником, оскільки ті були зацікавлені в його участі у війні з Японією, але одночасно ворогом, який фактично анексував Польщу, вийшовши таким чином у центр Європейського континенту.
Це була пряма і відверта загроза. Це було спусковим гачком Третьої світової. І лише атомна бомба США не дозволила їй перерости у «гарячу» війну. Проте автор цієї книги має іншу думку. Вважаю, що жодної Третьої світової війни не було. Продовжувалася Друга світова у вигляді Холодної війни, яка час від часу спалахувала і «гаряченьким», як у Кореї, В’єтнамі, Афганістані, на Близькому Сході аж до 1 липня 1991 року, коли було розпущено Організацію Варшавського договору. Але усе за порядком. На початку 40-х років Сталін робить дуже дивний крок. У країні войовничого атеїзму, де антирелігійна пропаганда, гоніння на Церкву та фізичне знищення священників і вірян було державною політикою, раптом виникають вражаючі пертурбації.
З 1925 року в СРСР діяв «Союз войовничих безбожників», який очолював старий більшовик товариш Омелян Ярославський. Аби ви, шановний читачу, розуміли, наскільки ця моральна потвора була відданим «сталіністом» – у 20-ті роки товариша Ярославського партійна опозиція малювала на карикатурах біля ніг Сталіна у вигляді вірного песика. «Союз войовничих безбожників» щедро фінансувався державою й був передовим її загоном в антирелігійній кампанії.
У 1939 році Ярославського Сталін робить повноправним членом ЦК ВКП(б). Був він членом надважливого Комітету партійного контролю, а от членства в ЦК сподобився лише в рік початку Другої світової. Одночасно Ярославський стає академіком Академії наук СРСР за спеціалізацією «історія» та завідувачем кафедри у Вищій партійній школі. Ярославський удостоївся честі написати книгу з офіційною біографією Сталіна. Для чого це все? Для підняття авторитету та збільшення ваги у складній радянській партійно-державній ієрархії.
І раптом сталося так, що після початку Другої світової війни тиск на Церкву майже припинився. А після 22 червня 1941 року Російську православну церкву було мало не офіційно оголошено союзником радянської влади. Кажуть: то через те, аби сподобатися західним союзникам. Можливо. Але західні союзники заради того, аби мати СРСР у коаліції, заплющували очі на розстріли десятків тисяч польських офіцерів. Хіба б вони не заплющили очі на розстріли якихось російських попів?
Кажуть: це аби протистояти німецькій пропаганді, яка оголосила курс на відкриття церков на окупованій території і таким чином перехоплювала в цьому питанні ініціативу. Можливо.
Але що знали про події на окупованій території мужики на Уралі та в Костромі, крім того, що розповідала газета «Правда» та чорна тарілка радіорепродуктора на стіні, в народі – «брехунець»? Кажуть: це аби мужики йшли воювати «За родіну, за Сталіна». Можливо. Але загороджувальні загони та діти в заручниках – більший стимул, ніж дозвіл на церковну службу в тих храмах, які ще на стайні не перетворили.
Насправді усе складніше. Проводячи масові репресії проти Церкви, Сталін одночасно формував всередині неї кубло вірних холуїв, з числа готових на будь-які послуги єпископів. Ось вам головна моральна потвора. Митрополит Московський і Коломенський, офіційний місцеблюститель патріаршого престолу Сергій Страгородський.
Кар’єра в нього склалася феєрична і не без допомоги радянських спецслужб. Тут справжній детектив, хоч і брудний. Стежимо за датами, любі мої розумні читачі. З 1925 року, після смерті патріарха Тихона, РПЦ залишилася без очільника. За заповітом Тихона, патріаршим місцеблюстителем було призначено митрополита Петра (Полянського), а Сергія – його заступником.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Таємна історія Радянського Союзу, Павло Правій», після закриття браузера.