Читати книгу - "Судова риторика: теорія і практика: навч. посіб."
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
На підставі вище викладеного керуючись ст. 50 Закону України «Про власність», статтями 128, 413—419, 423, 161, 162 Цивільного Кодексу України, статтями 82—84,49 Господарського процесуального Кодексу України, я прошу Суд:
1. Задовольнити позов.
2. Зобов’язати ВАТ «Трипільський біохімічний завод» передати СП «Торговий дім «Зварювання» 51,14 тон кормової добавки «Ліпрот» марки СГ-9, яка знаходиться в чужому незаконному володінні у ВАТ «Трипільський біохімічний завод» за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Київська. 127, в термін до 23.03.2006 р.
9.3.4. Промова у справі ПшеничногоШановний суд, шановні сторони!
Я в повному обсязі підтримую позовні вимоги Пшеничного Ф. Ф. з підстав, викладених його представником в цьому судовому засіданні. Одночасно я підтримую заперечення представника Пшеничного проти позову Барбу Помпіліу виходячи з наступного.
Позов Барбу Помпіліу до Пшеничного Ф. Ф. та Мінського РУ ҐУМВС України в м. Києві про витребування майна від добросовісного набувача носить суто віндикаційний характер.
За цим позовом можна витребувати індивідуально визначені речі. Речі, визначені за родовими ознаками, можуть бути витребувані лише за наявності достатніх ознак їх індивідуалізації, що дозволяють встановити, що це саме та річ, яка вибула з володіння власника.
В позовній заяві Барбу Помпіліу зазначив:
1) У квітні 1994 р. в м. Бухарест (Румунія) на фірмі «Ні-сан» він придбав автомобіль «Нісан Патрол», 1992 р. випуску, сірого кольору, номер двигуна Д28Т055907Х, номер кузова У8КУО260Ш577017.
2) У встановленому законом порядку вищевказаний автомобіль 15.04.1994 року був зареєстрований в м. Бухаресті на його ім’я, у зв’язку з чим йому було видано реєстраційне свідоцтво (копія свідоцтва приєднується) і реєстраційні номери В-11-М.
На підтвердження цієї обставини позивач надав суду переклад з румунської на російську мову непосвідченої ксерокопії якогось іноземного тексту. Оригінал документа, з якого робився переклад, суду не надано. З перекладу вбачається, що Управлінням поліції м. Будапешт з реєстраційним номером В-П-КМК. (у позові В-11-М), 15.04.1994 зареєстровано автомобіль «Нісан Патрол», рік виготовлення 1993 (у позові — 1992); мотор — 055907 X (у позові — Д28Т055907Х); колір — сріблястий (у позові — сірий); об’єм двигуна — 2326 кв. см, але за Рахунком, який позивач надав суду, він набув автомобіль з об’ємом двигуна 2,8 л. У перекладі зазначено, що автомобіль Барбу Помпіліу має технічний паспорт серії А 784890, проте цей документ суду надано не було. Таким чином, позивач, його представник та адвокат в судовому засіданні не довели, що викрадений у Барбу Помпіліу автомобіль є саме тим, що знаходиться у володінні Пшеничного Ф. Ф.
3) В позові Барбу Помпіліу, стверджує, що 09.11.1994 р. належний йому автомобіль угнаний в м. Бухаресті, вул. Бузешт, сектор 1. На підтвердження цієї обставини, він надав суду переклад з румунської на російську мову якогось тексту, з чого робився переклад нам не відомо, оскільки до перекладу не підшито текст з якого його робили, але на його (позивача) думку текст з № 292270/11.02.2000, має підтвердити, що в кримінальній справі № 163758/94 (справа № АК 086/95) за фактом крадіжки автомобіля «Нісан Патрол» сріблястого кольору, з реєстраційним номером В-И-КМК, серія шасі У8ЮМҐС260Ш577017, здійсненої 08.09.11.1994 в м. Бухаресті не було ідентифіковано автора (організатора?) крадіжки, а тому у справі немає обвинуваченого, або засудженого (виконавців?). У той же час, жодних належних доказів, що за фактом викрадення автомобіля порушено кримінальну справу № 163758/94 або справу № АМ 086/95 Барбу Помпіліу суду не надав.
4) У січні 2000 року в ГУ поліції м. Бухареста, зазначає у позові Барбу Помпіліу, йому повідомили, що його викрадений автомобіль знаходиться в Україні і йому слід звертатися в Мінський районний суд м. Києва із заявою про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. Належних доказів на підтвердження цієї обставини Барбу Помпіліу суду не надав.
5) Як мені стало відомо, пише позивач, останнім володарем викраденого у мене автомобіля є Пшеничний Федір Федорович — відповідач у цій справі, який в свою чергу 22.09.1999 у відповідності з договором купівлі-продажу набув даний автомобіль в приватну власність за 2000 гривень. Таким чином, відповідач є добросовісним набувачем. Жодних належних доказів на підтвердження таких тверджень суду надано не було.
Свої позовні вимоги Барбу Помпіліу обґрунтує положеннями ст. 145 ЦК України, стверджуючи, що зазначена норма Закону передбачає, що власник, тобто він, має право витребувати своє майно, у даному випадку автомобіль «Нісан Патрол» від добросовісного набувача тоді, коли річ була викрадена безпосередньо у власника. Погодитися з таким вільним тлумаченням Закону не можна, оскільки згідно положень ст. 145 ЦК України:
«Якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею».
Ця норма Закону визначає конкретні випадки коли власник може витребувати майно від добросовісного набувача, обмежуючи право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Ці обмеження, в інтересах добросовісного набувача, стосуються лише випадків, коли майно було набуто за плату.
Шановний Суд, в позовній заяві Барбу Помпіліу зазначає, що Пшеничний Ф. Ф. є добросовісним набувачем належного йому майна. В процесі розгляду справи представник Барбу Помпіліу також підтвердив, що вважає Пшеничного
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Судова риторика: теорія і практика: навч. посіб.», після закриття браузера.