Читати книгу - "Таємна історія Радянського Союзу, Павло Правій"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Або ось Гаррі Декстер Уайт. Знаменитий американський економіст, автор проєкту Міжнародного валютного фонду та один з творців Світового банку. У 40-і роки – помічник міністра економіки США і за сумісництвом агент радянських спецслужб. Саме він «здав» радянській розвідці т. зв. «План Моргентау», який передбачав запобігання можливості розв’язання Третьої світової війни Німеччиною після її капітуляції. І це лише верхівка айсбергу. Крім усього іншого, радянська агентура підштовхувала Рузвельта до встановлення авторитарної влади в країні. Мало хто знає, що ця «велика людина» стоїть за вбивством свого прямого конкурента на виборах 1936 року сенатора Хью Пірса Лонга. Мало хто відає про те, що з 1940 по 1944 рік при Рузвельті віце-президентом (тобто другою людиною в державі) був такий собі Генрі Уоллес, відвертий «сталініст» і шпигун. На щастя, противникам Рузвельта вдалося влаштувати гучний скандал і на виборах 1944 року Рузвельт мусив Уоллеса відставити і взяти кандидатом у віце-президенти Гаррі Трумена. Переконаний – якби Рузвельту дали посидіти у Білому домі четвертий термін, до 1948 року і при ньому були би Уоллес, Гопкінс, Хілл та інша таємна сталінська рать, з демократією у цій країні було б покінчено, а на Капітолійському пагорбі та в Білому домі вгніздилися товариші з партквитками Комуністичної партії.
На секундочку, щоб ви розуміли масштаби: на початку Другої світової війни чисельність Комуністичної партії США сягнула 100 тисяч. Навіть у 1956 році після кількарічного жорстокого тиску політики маккартизму, американських комуністів залишалось близько 10 тисяч. Саме через це – як на мене – містера Рузвельта й звільнили з посади (вибори Рузвельт вигравав завдяки вмінню маніпулювати настроями «простих людей) найбільш радикальним способом. Спочатку зробивши віце-президентом антикомуніста та «яструба» Трумена, який за Конституцією перебрав на себе обов’язки президента. Трумен одразу зробив поворот на 180 градусів. Тіло Рузвельта ще не охолонуло, а США вже припинили постачання до СРСР зброї, стратегічних матеріалів та продовольства за програмою ленд-лізу. Навіть уже навантажені кораблі почали розвантаження.
Було проведено комплекс заходів щодо витіснення Москви з різних регіонів, де вона до цього почувалася, мов на Мальдівах. Основним аргументом стала ядерна бомба. Саме вона змусила Сталіна виконати домовленість і забратися геть з Ірану, поховавши самопроголошені Демократичну республіку Азербайджан (т. з. «Іранський Азербайджан») та Курдську Народну Республіку (Мехабадська республіка).
Радянські війська було виведено з Ірану у травні 1946 року. Сталася невдача в Греції. Як не намагався Сталін ще з 1944 року змусити місцевих комуністів тимчасово замиритися зі своїми противниками – все намарне, там тривала громадянська війна. А Сталіну було дуже потрібно, аби влада до комуністів прийшла легітимно аби не потрапити під тиск міжнародної спільноти.
Вторгнення до Туреччини (першим секретарем Стамбульського міськкому ВКП(б) мав стати радянський розвідник-нелегал Андронік Вартанян) під загрозою ядерних американських бомбардувань відклали до «кращих часів», які так ніколи і не настали. До речі, після захоплення Туреччини особливе значення надавалося поверненню Стамбулу «історичної назви» Царгород.
У Східній Римській імперії це місто ніколи так не називалося, зате на Руси – так. От для чого була потрібна більшовикам Московська патріархія. У серпні 1946 року СРСР висунув Туреччині 5 вимог щодо чорноморських проток і одночасно почав концентрацію військ уздовж турецького кордону. Ось чому у 1946 році на московських попів посипалися ордени й медалі. Але й тут на бік Туреччини стали США та Великобританія. Між іншим, саме устремління захистити Туреччину та Грецію від радянської експансії стало головною причиною створення НАТО.
І саме загроза радянського вторгнення до Туреччини та спроби блокади Західного Берліну стали причиною розробки американськими генералами першого плану ядерної війни проти СРСР – знаменитий план «Дропшот», затверджений Комітетом начальників штабів США 19 грудня 1949 року, про який дбайливо повідомили у Москву: хлопці, не балуйтеся. Пізніше Молотов так прокоментував цю авантюру: «Добре, що ми вчасно відступили, а то б це призвело до спільної проти нас агресії» [172]. У той самий час погіршилися стосунки мж СРСР та Югославією. Вірніше – між двома Йосипами, маршалами-диктаторами – Тіто і Сталіним. «Юги» перекрили кордон з Грецією й припинили допомогу тамтешнім комуністам. Як результат – у тому ж таки 1949 році після широкомасштабного втручання США війна завершилася поразкою комуністів. Москву тіснили звідусіль.
1950 року Кремль порушив угоду щодо лінії демаркації між двома Кореями по 38-й паралелі й спробував захопити півострів цілком. Проте зрештою програв. У СРСР з «брехунців» розповідали, що то була війна між СРСР та «американськими імперіалістами». Брехня. В Кореї СРСР та його союзник комуністичний Китай воювали з миротворчими військами ООН, які складалися з військових контингентів 16 країн: від США та Бельгії до Ефіопії і Колумбії. Враження таке, що після наглої смерті Рузвельта усі плани Сталіна пішли під укіс, мов перевантажений зброєю панцирник. У відчаї він намагався хоч щось вдіяти, але стратегічна поразка була неминуча.
В історії, завдяки «дуже правдивим» мемуарам Судоплатова, Бережкова та інших товаришів, укріпилася версія, що Сталін спокійно сприйняв повідомлення Трумена в Потсдамі про вдалий іспит ядерної зброї. І навіть зверхньо посміхнувся. З цього роблять висновок: Трумен хотів Йосипа Віссаріоновича пошантажувати і полякати, але сталевий Сталін вистояв і лихі задуми імперіалістичного президента зруйнував. Насправді тут інше. Брехун Судоплатов стверджував, що детальна схема атомної бомби американців лежала на столі Сталіна через 12 днів після того, як її зібрали – радянська агентура постаралася. Але цього не могло бути. Бо якби так, то радянські спеціалісти, маючи майже увесь пакет розробок атомного проєкту Третього рейху і самих німецьких ядерників та ще й детальні повідомлення агентів зі США, – не прововтузилися б зі створенням власної бомби понад чотири роки.
Ми ніколи, напевне, не дізнаємося правди. Але схоже на те, що проєкт «Венона» (розкриття радянських шифрів) американських спецслужб почав давати свої плоди ще у 1944 році й більшість московських агентів працювала «під ковпаком» і через них у Кремль «згодовували» дезінформацію. Сталін просто не повірив словам Трумена вважаючи їх блефом, бо його агенти доповідали щось зовсім інше. Наприклад, що проєкт ще «сирий». І успішні ядерні випробування, а потім бомбардування американцями японських об’єктів стало для новоспеченого генералісимуса (це звання Сталін присвоїв собі 27 червня 1945 року) справжнім шоком.
Отож, смерть Рузвельта та атомна бомба зламали
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Таємна історія Радянського Союзу, Павло Правій», після закриття браузера.