Читати книгу - "Земля у рівновазі, Альберт Гор"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Але нова теорія не може бути висунута аж поки ми не зрозуміємо, як розвинулася криза у взаєминах людини і Землі та як її можна подолати. Щоб досягти такого розуміння, ми маємо розглянути всі наслідки Декартової моделі безтілесного інтелекту.
Почуття становлять суттєву ланку між розумом і тілом або, інакше кажучи, між інтелектом і фізичним світом. Оскільки сучасна цивілізація припускає глибокий поділ між ними, то нам довелося створювати детально розроблені правила культури, спрямовані на заохочення найповнішого вираження наших думок і, водночас, на приглушення почуттів та емоцій.
Багато з цих культурних правил тепер нарешті вже визнано надто недоречними з огляду на те, що ми дізнаємося про начала людської природи. Одне з таких начал — звісно ж, мозок, побудований з шарів еволюційних надбань. Між найдавнішою і найпримітивнішою частиною, відповідальною за тілесні функції та інстинкти, і останньою в цій еволюції великою структурою мозку, яка відповідальна за абстрактне мислення і відома під назвою «кора», або неокортекс, міститься величезна лімбічна система, що керує емоціями. Таким чином ідея, згідно з якою люди можуть виступати як безтілесні інтелекти, за своєю суттю зводиться до абсурдного твердження, нібито у роботі мозку важить тільки діяльність кори.
Втім, абстрактне мислення — лише один вимір свідомості. Наші почуття та емоції, наші відчуття, наше сприйняття власного тіла і природи — без всього цього немає життєвого досвіду, пізнання розумового і фізичного. Визначити, хто ми такі з точки зору аналітичної діяльності кори головного мозку, означає створити нерозв'язну дилему: як ми можемо зосереджуватися на самому тільки абстрактному мисленні, якщо решта мозку заповнює нашу свідомість почуттями, емоціями та інстинктами?
Наполягання на верховенстві кори головного мозку обходиться нам надто дорого, адже за своїм неприродним завданням безтілесний розум має нехтувати інтенсивним психічним болем, що породжується постійним скніючим усвідомленням того, чого не вистачає: досвіду тілесного існування як цілості буття фізичного і духовного. Безперечно, життя ставить кожного перед особистими і загальними проблемами, й багатьох видів психічного болю ми радо уникнули б. Але розрив між розумом і тілом, інтелектом і природою породив своєрідний душевний біль у самій основі сучасної свідомості, ускладнивши лікування тих, хто страждає від інших психологічних травм.
Справді, варто припустити, що належні до цивілізації, яка дозволяє або заохочує такий розрив, будуть порівняно вразливішими для психічних розладів із спотвореним співвідношенням між мисленням та почуттям. Це може здатися неймовірним, оскільки ми не звикли шукати коріння психологічних проблем у загальному характері сучасної цивілізації. А от епідеміологи зазвичай пов'язують причину фізичних порушень із прийнятими у суспільстві порядками, які завдають додаткових стресів найвразливішим індивідам. Розгляньмо, наприклад, як характер сучасної цивілізації майже вичерпно пояснює епідемічний рівень високого кров'яного тиску у жителів країн, як от Сполучені Штати, що харчуються продуктами з надмірною концентрацією натрію. Хоча точний причинний зв'язок все ще залишається таємницею, епідеміологи роблять висновок, що майже повсюдна схильність у сучасному світі включати значну кількість солі в харчові продукти відповідає за поширення гіпертонії. У тих доіндустріальних культурах, які ще збереглися, де немає харчової індустрії і споживання натрію лишається на низькому рівні, гіпертонія практично не відома і вважається нормальним, коли стара людина має такий самий тиск, як і немовля. А у нашому суспільстві вважається, що збільшення кров'яного тиску з віком — цілком природне явище.
Однак знизити високий тиск куди простіше, ніж вирішити глибокі психологічні проблеми. Більшість людей, реагує на психічний біль так, як і на будь-який інший: замість шукати причину, вони відсахуються від нього, намагаючись його якнайшвидше позбутися або, навпаки, ігнорують. Одна з найефективніших стратегій, щоб знехтувати психічним болем, — це відволіктись від нього чимось приємним, або таким, що забирає багато душевних сил і змусить про нього забути. Як тимчасовий засіб таке відволікання не обов'язково шкідливе, але залежність від нього протягом довгого часу стає небезпечною і, зрештою, може стати певного роду згубною звичкою. Справді, можна довести, що кожна згубна звичка викликана сильною та нагальною потребою відволіктися від психічного болю. Отже, згубна звичка — це є спосіб відволікання.
Традиційно термін «згубна звичка» вживається щодо алкоголю або наркотиків. Але нові дослідження поглибили наше розуміння цієї проблеми, і нині вже доведено, що люди можуть впадати в залежність від багатьох занять і типів поведінки — приміром, від азартних ігор або нестямної праці, або навіть безперервного перегляду телепрограм, — аби вони тільки дозволяли уникнути небажаних почуттів. Кожен, хто чогось дуже боїться — інтимного зв'язку, невдачі, самотності — потенційно вразливий до тієї чи іншої згубної звички, бо психічний біль викликає сильне бажання відволіктися.
Сучасний розрив між розумом і тілом, людиною та природою породив новий вид згубної звички, а я вважаю, що наша цивілізація вже дійсно від неї узалежнилася: ідеться про споживання самої Землі. Це згубне заняття відвертає нас від болю за втраченим: безпосереднім відчуттям зв'язку з барвистим, дзвінкоголосим і невгамовним світом природи. За марнослів'ям і затятістю промислової цивілізації криється наша глибока самотність і прагнення з'єднатися зі світом, що може зміцнити наш дух та наповнити почуття багатством і безпосередністю самого життя.
Ми можемо вдавати, ніби не помічаємо цієї порожнечі, але вплив її відчутно у неприродній мінливості наших неконтрольованих реакцій на деякі речі, що з ними стикаємося. Тут для ілюстрації мені стане в пригоді метафора, взята з електротехніки. Пристрій, який споживає багато електроенергії, має бути заземлено, щоб стабілізувати електричні потоки і запобігти раптового ураження неконтрольованим електричним струмом когось, хто до нього доторкнеться. Незаземлений пристрій становить серйозну небезпек, але й особа, не «заземлена» тілом і розумом, почуттями та думками, може становити загрозу для тих, кого торкається. Ми ладні вважати потужні струмені творчої енергії, що вирують у кожному з нас, чимось доброякісним і плідним, але вони можуть вийти з-під контролю і виявитися примхливими та небезпечними, якщо їх належним чином не заземлити. Це особливо стосується до тих, хто має зовсім погані й згубні звички. Не заземлені глибоким усвідомленням власного життя, такі жертви пристрастей схожі на людину, яка вхопила кабель із напругою в 600 вольт і вже не здатна розтиснути руки через занадто сильний струм: вони вперто тримаються своєї згубної вдачі, навіть відчуваючи, що життєві сили їх залишають.
Так само і наша цивілізація все міцніше тримається звички щороку споживати дедалі
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Земля у рівновазі, Альберт Гор», після закриття браузера.