Читати книгу - "Бурштиновий Меч 3, Ян Фей"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Вони будували зали глибоко в горах. Ці зали були хитромудро з’єднані між собою і утворювали місто гномів. Коли королівство гномів досягло найбільшого розквіту, вони навіть побудували величезну імперію.
.
Але із занепадом клану Арджент зникли рунні гноми та Срібні рівнини. Слава гномів зникла, а імперія розпалася, залишивши після себе незліченні руїни в темряві підземелля.
,
У Війні Святих гноми з племені гори Чонг зрадили союзні сили людей і ельфів. З тих пір їх рідко можна було побачити в поверхневому світі. У людському суспільстві було кілька гномів-шукачів пригод, але насправді вони не були мешканцями королівства гномів. Вони становили меншість, яка виросла в людському суспільстві.
.
Але ці гноми, очевидно, були різними.
.
Гном сидів на подушці сідла свого гірського козла. Сідло було заввишки з невелику гору. У Еруїна такого сідла не було.
Тим більше, що одяг гнома був шикарний. Він носив золото і срібло, а намисто перед грудьми було всипане агатами, рубінами і сапфірами. Важкі обладунки гномів були схожі на витвір мистецтва. Хоча Бреттон не дуже розбирався в дорогоцінних металах, він з першого погляду міг сказати, що матеріал цих обладунків не простий.
. —
Він обернувся, щоб подивитися на графиню позаду себе. Обличчя Ділфері було бліде, коли вона обіймала довгу коробку. Вона сказала їм обом, Мітріле:
.
Походження цього карлика, очевидно, було непростим.
.
Бреттон мовчки кивнув у відповідь на запитання гнома.
.
Гном погладив бороду перед грудьми. Його велика коричнева борода була сплетена мідними кільцями, схожими на кілька роздвоєних полум’я. На кільцях були вигравірувані візерунки, що перетинаються. Це був фамільний герб гномської знаті. Кожен клан гномів був різним. Їхні співвітчизники, що живуть на поверхні, давно забули ці традиції.
У його величезному носі була явна зневага, він не такий вже й великий.
!
Манріке терпів і не заперечував. З одного боку, ці гноми врятували собі життя. З іншого боку, навколо старого гнома було понад сорок добре екіпірованих гномів важкої кінноти.
.
Фактично, після заворушень в Яньбао в той день, вони вирішили покинути флот дирижаблів, який стояв в Яньбао, прихопивши з собою Священні Мечі і покинувши графські володіння. В основному це було зроблено для того, щоб уникнути блокади Яніласу і Біла повстанською армією. Адже дирижабль не міг повернутися на південь, не пройшовши через Королівську гавань.
.
Друга причина полягала в тому, що плавучий флот був занадто великою ціллю і міг легко привернути увагу саасальдійців.
Але, незважаючи на це, вони постійно вдарялися об стіну в Яньбао. Очевидно, барон Даль не мав наміру так просто віддавати Священний Меч Мітор. Прорвавши блокаду повстанців, їм нічого не залишалося, як змінити маршрут на північ. За порадою Лицаря Білого Лева з Колоса вони вирушили через Імлисті гори до Корвадо.
.
Хоча весь північний регіон Еруїна зараз не був стабільним, поки вони покинули Корвадо, було б легко зустрітися з Легіоном Білого Лева, дислокованим у Балті. Манріке і Бреттон вважали, що після битви при Ампер-Сіл Легіон Білого Лева, який Її Королівська Високість відновила Її Королівська Високість, більше не зрадить їх.
!
Але це був початок непростого шляху. Кількість повстанців, які їх перехоплювали, зменшилася, але їхні вороги цього разу стали страшнішими монстрами. Перш за все, вони побачили кришталевих монстрів на території графа Яньбао, а потім з’явилося жахливе існування, яке повстанці назвали расою Но. Щоразу, коли вони стикалися з ними, вони зазнавали великих втрат.
Увійшовши в Імлисті гори, вони принесли в жертву десятки лицарів Білого Лева по дорозі, щоб дістатися сюди. Якби не раптова поява цих дивних гномів, всі вони загинули б тут.
Манріке не забув, що ті жахливі чудовиська опинилися під молотком цих гномів. Один удар молотком, одне вбивство. Це було так само просто, як розбити кавуни.
Чому ці кристалічні скупчення переслідують вас? — перепитав гном.
.
Манріке був приголомшений.
Ділфері і Бреттон подивилися один на одного і тихо запитали: Ви говорите про цих чудовиськ?
.
Так, кристалічні скупчення. Старий карлик подивився на графиню і сказав: Дівчинко, ти не розумієш, які вони страшні. Я бачив, як вони викристалізувалися на власні очі. Там не було життя.
.
Ділфері ніколи не думав, що ці монстри будуть такими жахливими. Вона згадала сцену на території графа Яньбао, і її пальці побіліли.
Бреттон побачив, що вона виглядає не дуже добре, тому взяв на себе ініціативу встати і переповів всю історію.
Це Еруїн? — раптом спитав старий гном.
.
Бреттон був приголомшений і кивнув.
?
Вам пощастило. Старий гном кивнув головою і уважно подивився на Дільфері. Він сказав: Він сказав, що ти дочка графа Яньбао. Вас звуть Дільфері? Ваш предок є сином лицаря сім’ї Полум’я Соли? Ви ж з родини Хранителів Мечів, чи не так?
Він подивився на коробку, яку міцно обіймала графиня, і сказав: Це Священний Меч Мітор. Не хвилюйтеся, ми допоможемо вам доставити його туди, куди він повинен потрапити.
.
Ділфері був приголомшений. Вона Сіель око розплющила очі і подивилася на старого карлика. Вона навіть забула дихати.
Збоку зчинився переполох. Людський Лицар витяг мечі й пильно подивився на гномів. Бреттон і Манріке також стояли перед Ділфері. Бреттон витяг меч, а Манріке дістав з кишені пістолет.
Що ти хочеш? — нервово спитав молодий капітан.
. —
Але старий карлик навіть не глянув на нього. Він повернув голову і наказав лицареві гномів позаду себе: Засурмити в ріг. Бачиш це місце? Він показав у напрямку Корвадо, де полум’я злітало в небо. Ходімо туди. Він називається Аріель. Я спитав раніше:
.
Гном-лицар кивнув головою і відразу ж зняв ріг з пояса.
?
Але не встиг він підняти ріг обома руками, як голос Ділфері нарешті долинув до нього. Хто ти?
! —
Старий гном одягнув шолом і обернувся. Він відповів тихим голосом: Ти можеш називати мене Каліфеном, або Королем Грифонів В ім’я Священного Ковадла Айріна, для Срібних рівнин —
.
— вигукнула в унісон важка кіннота гномів.
—
Вуууу —
.
Засурмив ріг.
1505
Розділ 1505
ó 776,
Маршалл дивився на ліс на схилі пагорба. Через ліс взимку Сапфірові гори здавалися темними. Група патрульних солдатів повільно сповзла з лісу на схилі пагорба. Лише деякі з них мали неушкоджені обладунки, але їхні бойові мантії були пошарпані і висіли на тілі, як ганчір’я. Деякі з них
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бурштиновий Меч 3, Ян Фей», після закриття браузера.