Читати книгу - "Бурштиновий Меч 3, Ян Фей"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Посеред піщаної бурі була лише самотня постать, що крок за кроком хиталася вперед.
.
Це була величезна і безкрайня рівнина.
У тісному кабінеті уламки Священного меча один за одним злітали з землі. Як пісок на вітрі, вони злетіли вгору і кружляли навколо міс Амандіни.
Брандо, тримаючи в руках священний меч Одерфейс, холодно дивився на чарівника Садра. Поруч з ним Фрея так міцно стиснула кулаки, що вони були майже безкровні. Вона зціпила зуби і подивилася на Срібного Чарівника червоними очима. Вони повинні були бути охоронцями порядку, носіями вогню цивілізації.
Хто ви, люди? Чаклун Садр з подивом і гнівом подивився на двох непроханих гостей.
?
Де стояла охорона? Де були інші чарівники Садр у замку?
Він простягнув руку, і сірий кришталевий посох, який був нахилений збоку і ніколи раніше не використовувався, вилетів з повітря і впав йому в руку.
.
Аура юнака, що стояла перед ним, змушувала його шкіру голови поколювати.
?
Чи може бути, що він зустрів молодого Короля Драконів?
!
Він розкрив свої п’ять пальців, не сміючи стриматися, і направив сірий кришталевий посох у руці на них обох. Сингулярність Всесвіту, ув’язнення! Це заклинання одинадцятого кола було найвищим досягненням просторової магії. Всесвіт сингулярності, що містить трильйони зоряних систем, повільно розгортається в космосі. У кімнаті піднявся порив вітру, і в чотиригранну порожнечу полетіли книги та різні предмети, а за ними столи, стільці, шафи та книжкові полиці. Зрештою, навіть стеля кімнати обвалилася. Цегла і плитка вирвалися з обмежувачів стін і зійшлися в потік, який засмоктав у порожнечу.
.
Але Брандо лише пробив.
!
Він навіть не користувався золотим полум’ям священного меча Одерфейса. Він просто переніс меч з правої руки в ліву, потім підняв кулак і вдарив у всесвіт сингулярності, розбиваючи його на шматки, як ганчірку. Кулак пройшов прямо в порожнечу і, на превеликий подив чарівника Садра, сильно вдарив його в низ живота.
.
Вираз, який закріпився на його обличчі, складався з простих чотирьох слів.
!
Це неможливо!
.
Таким чином, один з дванадцяти ватажків Бузьких Чарівників, Чарівний Король Сарсарда, тільки встиг випустити болісне скиглення, і все його тіло вилетіло назовні, немов складене навпіл. Він врізався в стіну позаду себе, і цегла та каміння розлетілися на друзки.
Брендель не сказав ні слова. Він ступив у хмару пилу і потягнувся під уламки. Зі свистом він підняв запорошеного чаклуна Садра з-під завалів.
— спитав він слово за словом
Ви все ще думаєте, що смертні слабкі?
— закричав чарівник Садр, обличчя якого було в синцях і набряках. Сила Мудреця, ти Король Срібного Дракона Рудіан
Відповідь — неправильна.
.
Брандо високо підняв ватажка Чарівників, а потім сильно повалив його на землю. З гучним тріском бідолашний Король-чарівник вилетів, як гумовий м’ячик, розтрощивши на друзки все на своєму шляху. На щастя, він був Срібною Людиною і мав близьке існування до Мудреця, тому його не розбили на шматки. Незважаючи на це, кілька кісток були зламані.
,
Побачивши цю сцену, навіть Фрея не могла не відпустити руку. Вона ніколи не бачила Брандо таким.
.
Лютий, холодний і нещадний.
Але вона зовсім не боялася. Їй було тільки спокійно і тепло.
Тому що гнів у її серці походив від обіцянки, яка була справжньою гордістю чоловіка і пана.
—
Топтати —
Чарівник Садр виплюнув повний рот крові, перш ніж піднятися з землі, але все одно не перестав чинити опір. Він знову простягнув руку і схопив свою сіру кришталеву палицю з відстані десяти футів.
ó
Він знав, що цього разу зустрів грізного супротивника. Рівень потужності суперника здавався вищим за його власний. Він ламав голову, але ніяк не міг зрозуміти, хто його опонент. Це був не Король Срібних Драконів Ло Ді, але хто ще міг мати таку силу? Звичайно, навіть у найабсурдніших гіпотезах чарівник Садр ніколи не уявляв, що супротивником є лицар принцеси, граф Ранднер, володар народу Тонігель, якого вихваляли жителі Еруїна.
Іншої причини не було. Це був просто смертний.
.
Але цьому смертному судилося в цей день подарувати йому незабутню пам’ять.
По-перше, це була Амандіна.
Тепер це був її пан.
. —
Садр заспокоївся. Зрештою, він пережив сотні битв і навіть зіткнувся з людиною, яка змусила його тремтіти — людиною на ім’я Темний Дракон Одін. Він підняв свій сірий кришталевий посох і зачитав слова-табу, записані в найдавніших документах. Вітер, блискавка, вогонь і лід утворювалися за ним один за одним.
Він простягнув свої тонкі пальці і закричав на повні груди: Помри, стихійне лихо!
.
Це було заклинання, винайдене драконом на ім’я Лихо.
Блакитне лихо, дракон стихій.
.
Чотирнадцяте Кільце було межею, якої могли досягти всі істоти, що знаходяться нижче Божественного Народу.
.
Заборонене заклинання.
.
Від дій Короля-чаклуна навіть земля в межах кількох миль від Маяка здригнулася. Земну стихію висмоктували. Земля від Віномара до Сільмана потріскалася, а земля та скелі перекинулися. Істоти, які жили в ґрунті, десятками тисяч втекли зі своїх гнізд. Торговцям на дорозі нічого не залишалося, як зупинитися і подивитися на цю дивну сцену.
За кілька миль звідси хмари на небі зібралися у вихор. Вітер і вогняний Елементал засмоктувалися з висоти тисяч метрів у повітрі, сходячись у зелений стовп світла, який спрямовувався до Маяка під вихором.
Хвилі на озері Валленден почали відступати, як цунамі, оголюючи дно озера, яке було тисячі метрів завдовжки.
.
Водяна стихія висмоктувалася з Фізичного Світу.
.
Світло чотирьох природних стихій сходилося в пояс світла, повільно зливаючись з сірим кристалом посоха в руці чаклуна Садра. Кожен з цих легких поясів мав довжину в кілька миль. Здалеку вони виглядали як переплетені хмари різних кольорів. І в світлі цих барвистих хмар вираз обличчя чаклуна Садра був спотворений і лютий.
.
Брандо також зробив крок назад і рукою заблокував перед Фреєю.
Незважаючи ні на що, він все одно був одним з дванадцяти вождів бугів. Хоча він не був одним із найсильніших, його не можна було недооцінювати.
І це заклинання в чотирнадцять кіл було найкращим поясненням сили супротивника.
Брандо? Фрея сховалася за ним і стурбовано запитала:
.
Але вона побачила, як Брандо лише м’яко похитав головою.
.
Її серце заспокоїлося.
.
Чаклун Садр закінчив співати останнє заклинання.
.
Він підняв свій сірий кришталевий посох. Це було вдруге за тисячу років, коли він вимовив це заклинання. Він бачив це заклинання, яке було відоме як найвеличніше у
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бурштиновий Меч 3, Ян Фей», після закриття браузера.