Читати книгу - "Фінансист, Теодор Драйзер"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Абсолютна правда, — погодився Молленгауер, дивлячись прямо у вічі Ковпервуду і мимоволі переймаючись повагою до спокою цієї людини і до тверезості його розуму. — Я прекрасно розумію, як усе це вийшло, містере Ковпервуд. Містер Стінер, безумовно, багато чим вам зобов’язаний — так само, як і все міське самоврядування. Я не кажу про те, як повинен вчинити муніципалітет. Я лише знаю, що ви своєю волею чи ні — потрапили у досить кепську історію, і що громадська думка в деяких колах надзвичайно прикута до вас. Особисто я не захищаю жодну зі сторін. Якби не склалася така ситуація, коли вже нічого зробити не можна, я не був би проти надання вам посильної допомоги. Але що поробиш тепер? Республіканська партія напередодні виборів опинилася у дуже скрутному становищі. І відповідальність за це, хай і мимоволі, лягає на вас, містере Ковпервуд. Містер Батлер з невідомої мені причини налаштований надзвичайно недоброзичливо до вас. А містер Батлер має у нас дуже великий вплив…
«Чи можливо таке, щоб Батлер розповів їм, як його образили?» — подумав Ковпервуд, але тут же відігнав від себе цю думку (вона була занадто малоймовірною).
— Я щиро співчуваю вам, містере Ковпервуд. Але єдине, що я можу вам порадити, — це переговорити з містером Батлером і містером Сімпсоном. Якщо вони знайдуть якийсь спосіб допомогти вам — я охоче приєднаюся до них. Нічого іншого, правду кажучи, я придумати не можу. Якого-небудь вагомого впливу на справи міста я не маю.
Власне кажучи, Молленгауер очікував, що тепер Ковпервуд запропонує йому свої цінні папери, але той цього не зробив. Він лише сказав:
— Вельми вам вдячний, містере Молленгауер, за люб’язний прийом. Охоче вірю, що ви допомогли б мені, якби мали таку можливість. Але тепер мені доведеться самому вести боротьбу — покладаючись на свої сили, звісно. Дозвольте відкланятися.
Ковпервуд підвівся і вийшов. Він лише зараз зрозумів, наскільки безнадійною була його спроба.
Тим часом, помітивши, що хоч чутки про цю історію із скарбницею ростуть і ширяться, але ніхто, схоже, не збирається робити якісь кроки для її роз’яснення, містер Скелтон Віт, президент «Громадянської асоціації допомоги міському самоврядуванню», врешті-решт був вимушений (далеко не проти своєї волі) скликати у залі засідань на Маркет-стрит комітет з десяти філадельфійських громадян, головуючим якого він був, і доповісти тим, хто зібрався, про банкротство Ковпервуда.
— Мені здається, джентльмени, — заявив він, — що нашій організації випала нагода зробити місту і його мешканцям немалу послугу і таким чином повною мірою виправдати назву, яку ми для себе обрали. Треба лише провести якомога ретельніше розслідування і виявити усі темні плями цієї історії. А потім уже, опираючись на факти, рішуче вимагати, щоб раз і назавжди було покладено кінець тим огидним зловживанням, які можна спостерігати у цьому випадку. Я знаю, що це нелегка задача. Республіканська партія і ті, на кого вона опирається (у місті та у штаті), будуть, звісно, проти цього. Її лідери, ясна річ, побоюються розголосу — це може завадити проходженню їхнього списку під час виборів — і не стануть байдуже споглядати розгортання нашої діяльності. Але якщо ми проявимо достатню стійкість, то буде зроблена велика і корисна справа. У нашому суспільному житті далеко не все гаразд. Не можна допускати, щоб над принципами законності глумилися так відверто. Час уже навчитися їх дотримуватися. Тому я й ставлю це питання на ваш прихильний розгляд.
Містер Віт зайняв своє місце, і комітет негайно почав розгляд питання. Передусім було вирішено виділити комісію (так, врешті-решт, стверджувалося в офіційному повідомленні комітету) «для розслідування тривожних чуток, які розійшлися містом і поливають брудом один із найбільш важливих відділів міського самоврядування». Комісії було запропоновано доповісти про результати розслідування на засіданні комітету, призначеному вже наступного вечора. За добу, яка минула між двома засіданнями, чотири члени комітету, добрі знавці фінансової справи, виконали покладене на них завдання і надали ретельно розроблений звіт, який, щоправда, неточно відповідав фактам, але все ж близький до істини настільки, наскільки до неї можна було наблизитися за такий короткий строк.
«Як виявилося (говорилося у звіті після вступних слів, що пояснювали, з якою метою було створено комісію), у міській скарбниці протягом багатьох років практикувався звичай при відпусканні затверджених міською радою позик доручати їхню реалізацію якомусь біржовому маклеру. Останній, як правило, через невеликі проміжки часу, зазвичай першого числа кожного місяця, звітував перед міським скарбником про суми, виручені від продажу облігацій. У цьому випадку біржовим маклером був Френк А. Ковпервуд, у стосунках з яким скарбниця, вочевидь, не дотримувалася навіть цієї порочної і далеко не ділової системи. Події останніх днів — пожежа в Чикаго, викликане нею падіння акцій на фондовій біржі та подальше банкрутство Френка А. Ковпервуда — до того заплутали справу, що комісія не мала змоги точно встановити, чи практикувалася взагалі хоч якась регулярна звітність. Але, зважаючи на те, як містер Ковпервуд орудував облігаціями міської позики, закладаючи їх у банках і так далі, можна зробити висновок, що він ні перед ким не звітував, а в його розпорядженні завжди було кілька тисяч доларів, належних місту, у готівці, а також цінні папери, за допомогою яких він здійснював різні фінансові операції. На жаль, ми ще не мали можливості розібратися, до яких наслідків призвели ці операції.
Деякі з них полягали в тому, що великі партії облігацій закладалися ще до їхнього випуску, причому позикодавцю видавалося підтвердження з канцелярії
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Фінансист, Теодор Драйзер», після закриття браузера.