Читати книгу - "Фінансист, Теодор Драйзер"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Прочитавши цього листа, Ковпервуд насупився і злісно стиснув зуби. Необхідно зробити хоча б щось, можливо, побачитися з Молленгауером або з Сімпсоном, або з обома та через них запропонувати місту певне компромісне рішення. Наразі він не міг обіцяти їм готівки — лише векселі, але не виключено, що це їх влаштує. Невже вони мають намір знищити його через таку дрібницю, як ця операція з чеком? Та тут і протизаконного нічого немає! Що вже тоді казати про п’ятсот тисяч, які йому видав Стінер, або про сумнівні операції попередніх міських скарбників! Яка підлість! Хитро придумано з точки зору політики. Але як же це низько… Страшна небезпека таки чигає на нього.
Сімпсона, однак, не було в місті (він виїхав на десять днів), а Молленгауер, пам’ятаючи висловлену Батлером пропозицію скористатися промахом Ковпервуда, в інтересах партії вже здійснив ті кроки, про які було домовлено. Листи було заготовлено, і вони лише чекали відправлення. Крім того, після описаної наради дрібні чиновники з республіканської партії, беручи приклад зі своїх зверхників, стали усюди трубити про цю історію з чеком, стверджуючи, що відповідальність за дефіцит у міській скарбниці в основному несе Ковпервуд.
Молленгауер з першого ж погляду зрозумів, з якою сильною людиною він має справу. Ковпервуд не виказував жодних ознак страху. Як завжди, спокійно і ввічливо він заявив, що мав звичку позичати гроші у міській скарбниці під низькі відсотки, бо біржова паніка сильно відбилася на ньому, і наразі у нього немає можливості повернути борг.
— До мене дійшли чутки, містере Молленгауерале, — сказав він, — що проти мене, як співучасника у проступку скарбника, збираються завести справу. Я все ж сподіваюся, що міська влада не дійде до цього, і що ви своїм впливом зможете запобігти такому крокові. Мої справи йдуть далеко не так погано, і для того, щоб остаточно привести їх до ладу, мені потрібен лише деякий час. Я пропоную моїм кредиторам п’ятдесят центів за долар готівкою і векселі строком на один, два і три роки для того, щоб погасити решту заборгованості. Стосовно позики, отриманої мною з міської скарбниці, то якщо ми дійдемо якоїсь домовленості, я розрахуюся долар за долар, і хочу просити лише про невелику відстрочку. Курс цінних паперів, як вам відомо, повинен піднятися і, якщо не говорити про понесені мною збитки, я знову буду на коні. Наскільки мені відомо, справа зайшла достатньо далеко. Газети у будь-яку мить можуть зчинити галас, якщо їм не позатикають роти ті, хто ними керує. — Ковпервуд виразно поглянув на Молленгауера. — Якби при розгляді цієї справи мені вдалося залишитися більш чи менш осторонь, то, звісно, з незаплямованим іменем я би скоріше звівся на ноги. Так було б вигідніше і для міста, бо тоді я, безумовно, повністю погасив би свою заборгованість.
Він зобразив найприязнішу і найвкрадливішу посмішку. (На Молленгауера, який бачив його вперше, він безумовно справив враження.) Той не без цікавості поглядав на цього Давида зі світу фінансистів. Якби існувала хоч найменша можливість прийняти пропозицію Ковпервуда, хоч слабенька надія, що гроші справді повернуться і Ковпервуд зовсім скоро знову стане на ноги — Молленгауер би старанно обдумав свою відповідь. Адже в такому випадку можна було б розраховувати, що Ковпервуд перепише на нього те, що йому вдасться врятувати зі своїх статків. Але за наявних обставин майже не було надії, що він коли-небудь оговтається від удару. Молленгауер чув, буцімто «Громадянська асоціація допомоги міському самоврядуванню» заворушилася і чи то вже почала, чи збиралася почати розслідування. А якщо вже вона докладе руку до цієї справи, то, без сумніву, доведе її до кінця.
— Розумієте, містере Ковпервуд, — люб’язним тоном почав він, — уся біда в тому, що справа зайшла надто далеко і фактично перебуває поза сферою мого впливу. Я не маю до неї майже жодного стосунку. Але якщо я правильно зрозумів, вас хвилює не стільки питання про п’ятсот тисяч доларів, позичених зі скарбниці, скільки цей чек на шістдесят тисяч доларів, отриманий вами буквально протягом останніх днів. Містер Стінер стверджує, що ви заволоділи чеком незаконно, і усіляко чорнить вас. Про це вже дізнався мер міста та інші офіційні особи і, звісно, не виключено, що вони щось затіють. Мені про це нічого не відомо.
Молленгауер явно лукавив. Це було помітно з того, як побіжно він згадав про мера міста — пішака в його руках. Ковпервуд з перших же його слів збагнув це. Він відчув сильне роздратування, але оволодів собою і зберіг ввічливо-стриманий тон.
— Я отримав чек на шістдесят тисяч доларів, — з удаваною щирістю відповів він, — напередодні оголошення про мою неплатоспроможність — це правда. Але він призначався для оплати сертифікатів, які я придбав за наказом містера Стінера, і гроші мені належали на законній основі. Вони були мені потрібні, і я їх вимагав. У чому ж тут правопорушення?
— Жодного правопорушення немає, якщо операція була проведена з дотриманням усіх формальностей, — доброзичливо погодився Молленгауер. — Але ж, наскільки я розумію, ці сертифікати були придбані для амортизаційного фонду, а попри це, вони туди не потрапили. Чим ви це пояснюєте?
— Простим упущенням, — найневиннішим тоном і з такою ж доброзичливістю, як і Молленгауер, відповів Ковпервуд. — Сертифікати були б там, якби мені не довелося несподівано оголосити себе неплатоспроможним. Я був не в змозі самостійно за усім простежити. Та у нас і порядку такого не було заведено, щоб негайно передавати сертифікати до фонду. Якщо ви запитаєте містера Стінера, він вам це підтвердить.
— Он як? — промовив Молленгауер. — Із розмови зі Стінером у мене склалося інше враження. Так чи інакше, в амортизаційному фонді їх немає, і з точки зору закону це становить вельми суттєву різницю. Особисто я у цій справі не маю жодного інтересу — чи, у будь-якому разі, не більше, ніж якийсь добропорядний республіканець. Власне, я не знаю, як вам допомогти. У чому, на вашу думку, може проявитися моє втручання?
— Не думаю, що ви могли би що-небудь для мене зробити, містере Молленгауер, — досить сухо відповів Ковпервуд, — хіба що ви будете такі ласкаві щиро
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Фінансист, Теодор Драйзер», після закриття браузера.