Читати книгу - "Фінансист, Теодор Драйзер"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Батлер замовк, переконаний, що завдав Ковпервуду серйозного удару. І він не помилявся. Сенатор і Молленгауер — обидва були неабияк здивовані: адже на першій нараді Батлер, здавалося, був досить прихильний до молодого банкіра. А те, що він щойно їм повідомив, навряд чи могло бути достатньою підставою для такого навального виступу. Особливо здивований був Молленгауер, бо в симпатії Батлера до Ковпервуда він свого часу вбачав можливий наріжний камінь для своїх планів.
— Он як… — задумливо мовив сенатор Сімпсон, проводячи по губах своєю пещеною білою рукою.
— Так, я можу це підтвердити, — спокійно сказав Молленгауер, бачачи, що його власний, так добре продуманий план залякати Ковпервуда і забрати у нього акції кінних залізниць розсипається прахом. — У мене цими днями була розмова зі Стінером про всю цю справу. Він запевняє, що Ковпервуд намагався виманити у нього ще триста тисяч доларів. Але переконавшись, що нічого не вийде, примудрився без його відома і згоди отримати шістдесят тисяч.
— Але яким же чином? — недовірливо запитав сенатор Сімпсон.
Молленгауер розповів про витівку Ковпервуда.
— Он воно що! — зауважив сенатор, коли Молленгауер закінчив. — Ну й спритник! І ви кажете, що облігації не здані в амортизаційний фонд?
— Ні, не здані, — з готовністю підтвердив Батлер.
— Що ж, нам це тільки на руку. — Сімпсон полегшено зітхнув. — Цапа-відбувайла, певно, знайдено. Ось це нам і потрібно. За подібних обставин я не бачу сенсу вигороджувати Ковпервуда. Навпаки, якщо знадобиться, ми можемо навіть зробити його центром уваги. І тоді нехай собі газети розпатякують на здоров’я. Врешті-решт вони для того й існують. Ми ж постараємося належним чином висвітлити справу, і тоді, перш ніж з’ясуються всі подробиці, вибори встигнуть пройти, навіть якщо втрутиться містер Віт. Я охоче потурбуюся про пресу.
— Ну, якщо так, — підсумував Батлер, — то на цьому наші клопоти нині, мабуть, вичерпуються. Проте я вважаю, що Ковпервуд має понести покарання нарівні зі Стінером. Він винен не менше, а, можливо, й більше. Я особисто наполягаю, щоб йому дісталося на горіхи. Його місце — у в’язниці, і я зроблю все від мене залежне, щоб його туди запроторити.
Молленгауер і Сімпсон із подивом дивилися на свого зазвичай такого добродушного колегу. Що означало це раптове прагнення покарати Ковпервуда? На думку Молленгауера і Сімпсона (іншим часом до цього так само поставився б і Батлер), Ковпервуд, переступивши юридичні права, не переступив своїх людських прав. Вони значно менше звинувачували його за те, що він зробив, ніж Стінера за те, що той дозволив йому це зробити. Але якщо Батлер обрав таку точку зору, і формально злочин був очевидним, то вони, звісно, бажали обернути все це на благо республіканської партії, навіть якщо Ковпервуду і доведеться сісти за ґрати.
— Можливо, ви маєте рацію, — обережно зауважив сенатор Сімпсон. — Отже, підготуйте листи. Генрі, якщо вже нам доведеться до виборів порушувати проти кого-небудь переслідування, то, мабуть, найдоцільніше буде порушити його проти Ковпервуда. Про Стінера ми згадаємо тільки в разі крайньої необхідності. Я залишаю цю справу під ваш контроль, адже в п’ятницю мені необхідно виїхати в Пітсбург — гадаю, ви нічого не забудете.
Сенатор підвівся. Він завжди дорого цінував свій час. Батлер був дуже задоволений підсумками наради. Тепер, у разі протесту громадськості або будь-яких випадів проти республіканської партії, тріумвірат вже не пожаліє Ковпервуда. Важливо лише, щоб чимскоріш пролунали голоси протесту. Але, судячи з усього, чекати цього залишається недовго. Треба ще добре розібратися у справах і так роздратованих кредиторів Ковпервуда: якщо вдасться скупити у них векселі і в такий спосіб завадити Ковпервуду відновити свою справу — то йому кінець. (Авжеж, він дорого заплатить за те, що спокусив його дівчинку, Ейлін, збивши її з правдивого життєвого шляху, подумав Батлер.) Розплата наближалася.
33
Усе побачене і почуте лише утверджувало Ковпервуда в думці, що міські політикани вирішили зробити з нього цапа-відбувайла, до того ж — у найближчому майбутньому. За кілька днів до того, як Ковпервуд закрив свою контору, до нього завітав Альберт Стаєрс і повідомив важливі новини. Стаєрс усе ще перебував на службі у міській скарбниці, — загалом, так само, як і Стінер, — та надавав необхідні пояснення Сенгстеку і ще одному уповноваженому Молленгауера, які займалися ревізією книг скарбниці. Стаєрс прийшов до Ковпервуда, щоб отримати від нього додаткові свідчення стосовно чека в шістдесят тисяч доларів, а також поговорити і про власну причетність до цієї справи. Стінер, як виявилося, лякав свого підлеглого судом, стверджуючи, що він винен у нестачі тієї суми, і що поручителям доведеться відповідати за нього. Ковпервуд, почувши його слова, розсміявся і запевнив Стаєрса, що все це — суцільні дурниці.
— Альберте, — посміхаючись промовив він. — Запевняю вас, що уся ця історія виїденого яйця не варта. Ви не відповідаєте за те, що видали мені чек. Ось що я вам запропоную: порадьтеся з моїм юрисконсультом Стеджером. Це вам не буде коштувати ні цента, і він точно скаже, що слід зробити. А тепер повертайтеся до себе у скарбницю і не переймайтеся цим більше. Мені дуже прикро, що через мене у вас стільки неприємностей, але все одно зі ста шансів лише один, що ви зберегли б своє місце при новому скарбникові. А я тим часом підшукаю вам зручну посаду.
У цей же час Ковпервуд серйозно замислився над листом від Ейлін з детальним викладом розмови, яка відбулася у Батлерів за обіднім столом за відсутності батька сімейства. Оуен говорив про те, що діячі республіканської партії — її батько, Молленгауер і Сімпсон — збираються остаточно притиснути Френка за протизаконну фінансову комбінацію. Яку саме — вона як слід не зрозуміла, але, здається, мова йшла
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Фінансист, Теодор Драйзер», після закриття браузера.