Читати книгу - "Війна світів"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Я не чув, — сказав Гол.
- І хтось сопів, — додав Генфрі.
Вони стояли, прислухаючись. У вітальні почали знову розмовляти швидко і притишено.
— Я не можу, — заявив містер Бантінг, підвищуючи голос. — Кажу вам, сер, я не хочу!
— Що таке? — спитав Генфрі.
— Каже, що не хоче, — пояснив Гол. — Але то ж він не до нас говорить, правда?
— Це насильство, — сказав у вітальні містер Бантінг.
— Насильство, — повторив Генфрі. — Я виразно чув.
— А хто це говорить тепер? — спитав містер Генфрі.
— Містер Кас, здається, — відповів Гол. — Ви що-небудь розібрали?
Тиша. Долинали якісь неясні звуки.
— Здається, стягають зі столу скатертину, — сказав Гол.
За прилавком з’явилася місіс Гол. Чоловік знаком попросив її не галасувати й підійти до них, але місіс Гол була жінка завзята. Вона розкричалася:
— Чого ти стовбичиш там і прислухаєшся, Голе? Чи тобі роботи нема, та ще й у свято?
Містер Гол пробував усе їй пояснити мімікою та жестами, але уперта жінка ще більш розходилася. Тоді приголомшені Гол і Генфрі навшпиньки відступили до неї і, розмахуючи руками, взялися пояснювати їй, у чому річ.
Спершу місіс Гол зовсім відмовилась вбачати щось незвичайне в тому, що почула, а потім звеліла Голові мовчати, поки розповідатиме Генфрі. Вона схильна була вважати все це за дрібницю, — може, там просто пересували меблі.
— Я чув, як він казав “насильство”, - запевняв Гол.
- І я чув те саме, місіс Гол, — ствердив Генфрі.
— А може… — почала місіс Гол.
— Ш-ш! — прошипів містер Тедді Генфрі. — Чи це не вікно відчиняють?
— Яке вікно? — не зрозуміла місіс Гол.
— Вікно у вітальні, - пояснив Генфрі.
Всі пильно дослухалися. Місіс Гол, не бачачи нічого, дивилась просто себе на світлий отвір дверей заїзду, на білу залюднену дорогу і на фасад Гакстерової крамниці, залитий червоним сонцем. Раптом у Гакстера відчинились двері, і сам він вискочив на вулицю, жестикулюючи і вирячивши від подиву очі.
— Гей! — зарепетував Гакстер. — Держи злодія! — Він перебіг вулицю і зник за ворітьми двору.
Водночас із вітальні почувся гамір і стукіт вікна, що хтось зачиняв.
Гол, Генфрі і всі, хто був у буфеті, висипали стрімголов на вулицю. Вони побачили, як хтось метнувся за ріг, у напрямі поля, а містер Гакстер виконав у повітрі складний стрибок і впав долі. Люди на вулиці здивовано зупинялися, а дехто й собі кинувся бігти.
Містер Гакстер лежав нерухомо, Генфрі нахилився глянути, що з ним сталося, а Гол і двоє робітників з буфету, вигукуючи щось нерозбірливе, підбігли до рогу й побачили, як містер Марвел зникав за церковним парканом. Дійшовши хибного висновку, що це й є невидима людина, яка раптом стала видимою, вони помчали слідом за Марвелом. Але не пробіг Гол і двадцяти ярдів, як голосно скрикнув від подиву і полетів сторчака, зачепившись за одного з робітників і потягши його за собою на землю. Його штовхнуло так, як штовхають під час гри у футбол. Другий робітник, обернувшись, подумав, що Гол просто спіткнувся, і побіг далі, але враз спіткнувся так само, як і Гол. Перший робітник, що силкувався встати, дістав такого стусана в бік, який звалив би й вола.
Коли він падав, з лугу, де відбувалося нове гуляння, показався цілий натовп. Попереду йшов власник тиру, огрядний чоловік у синій фуфайці. Він дуже здивувався, побачивши трьох людей, які в незвичайних позах борсалися на безлюдному шляху. Аж тут щось трапилось з його ногою, і він і собі покотився на землю, встигши підбити свого брата й компаньйона, який біг слідом за ним і теж шкереберть полетів униз. А тоді на них обох навалився людський натовп, що квапливо відкочувався назад: їх штовхали ногами, товкли коліньми, спотикалися через них і нещадно кляли.
Коли Гол, Генфрі та робітники вибігли з буфету, місіс Гол, навчена багаторічним досвідом, залишилася біля каси. Раптом двері з вітальні відчинилися, і з’явився містер Кас. Не дивлячись на господиню, він кинувся сходами вниз, вибіг надвір і зразу метнувся за ріг будинку.
— Держіть його! — закричав він. — Дивіться, щоб він не випустив із рук клунка. Бо тоді його не буде видно!
Він нічого не знав про існування Марвела, бо Невидимець передав тому пакунок і книги у дворі. Обличчя містера Каса було сердите й рішуче, але костюм його був не повний: він нап’яв на себе тільки якусь білу спідничину, що могла правити за одежу хіба десь у Греції.
— Держіть його! — не вгавав він. — Невидимець забрав мої штани і всю одежу вікарія!
— Я зараз наздожену його! — гукнув містер Кас до Генфрі, біжучи повз розпростертого на землі Гакстера і повертаючи за ріг, щоб приєднатися до натовпу, який, здавалося, гнався за Невидимцем. Та враз хтось збив його з ніг. Хтось на бігу важко наступив йому на палець. Містер Кас верескнув, спробував підвестися, але, знову збитий з
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Війна світів», після закриття браузера.