Читати книгу - "Джозеф Антон"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
«Наслідки будуть навіть тоді, коли це означатиме смерть», — сказав речник Бредфордської ради мечетей. «Імам учинив дуже правильно, що виніс авторові «Сатанинських віршів» смертний вирок», — заявив садовий ґном. Тим часом у Парижі зловмисники проникли в будинок вигнаного з батьківщини екс-президента Ірану Шапура Бахтіяра, опонента режиму аятоли, і вбили його разом з помічником, завдавши «ритуальних» ножових ударів.
У Москві організували змову проти Михайла Горбачова, й упродовж трьох днів він перебував під домашнім арештом. Коли ж після звільнення він полетів до Москви, то біля трапа літака на нього вже чекали репортери, запитуючи, чи збирається він заборонити Комуністичну партію. Він ужахнувся від такого запитання, й саме тієї миті історія (у вигляді Бориса Єльцина) обігнала його, і відтоді він уже плентався в її хвості. Проте саме він, а не Єльцин, Рейґан чи Тетчер був тією людиною, що змінила світ, саме він заборонив Радянській армії стріляти по демонстрантах у Ляйпциґу та в інших містах. Багато років потому колись невидимий чоловік зустрінеться з Михайлом Горбачовим у Лондоні на одому із заходів зі збору коштів. «Рушді! — вигукнув Горбачов. — Я повністю підтримую вас у всіх питаннях». Вони навіть міцно обійнялися. Невже у всіх? — запитав він людину з татуювання карти Антарктики на лобі. «Так, — сказав Горбачов через свого перекладача. -Повністю підтримую».
Він писав есей про фільм «Чарівник країни Оз» на замовлення свого друга Колін Маккейба з Британського кінематографічного інституту. Фільм мав дві теми — тему рідного дому і незрадливої дружби, чого він тепер найбільше потребував. Він мав друзів, настільки ж вірних, як супутники Дороті на Шляху із жовтої цегли, до того ж після трьох років, проведених у дорозі, він незабаром знову отримає свій власний постійний дім. Як додаток до есею, написав похмуре оповідання-антиутопію «На аукціоні рубінових туфель». У фільмі туфлі могли перенести вас додому, щойно ви того забажали; а яка вартість таких речей у жорстокому науково-пригодницькому майбутньому, де все продається, а дім став поняттям «розмитим і нечітким»? Ессей сподобався Бобу Ґоттлібу з «Нью-Йоркера», і він опублікував великий уривок ще до виходу тонкої книжечки в Британському кінематографічному інституті. Мейнгард Раабе, артист, який грав слідчого, прочитав есей у будинку для літніх людей, що в Форт-Лодердейлі, і надіслав йому кумедного листа з подарунком: кольоровим фото кадру з головної сцени фільму за його участи. Він стоїть на сходах ратуші й тримає довгий сувій, у верхній частині якого великими ґотичними літерами написано СВІДОЦТВО ПРО СМЕРТЬ. Під написом Раабе синьою кульковою ручкою старанно вивів слова Салман Рушді. Коли він побачив своє ім’я на свідоцтві про смерть, то спочатку подумав Ну і жарти, направду... Відтак подумав інакше, ага, я все зрозумів, містер Раабе зі свого будинку для літніх людей розсилає листи адресатам по всій Америці, по всьому світу, він — той Герцог, що вибухає словами у відкритий простір, але при цьому ще й має великий стосик світлин біля свого ліжка й вкладає по одній у кожен конверт. Це його візитівка. Він не встигає зметикувати: цьому хлопцеві, по суті, винесено смертний вирок, то, може, з ним не варто так жартувати. Він пише, підписує і відсилає. Ось чим він займається.
Після виходу у світ його тоненької книжечки Колін Маккейб казав йому, що багато хто з Британського кінематографічного інституту страшенно боявся якогось зв’язку із сумновідомим містером Рушді. Проте Колінові вдалося вгамувати хоча б деякі їхні страхи. В цього автора щойно побачила світ цікава книжка — і ріки крови не пролилися. А це лишень брошура про старий фільм. Він знав, що задля свого звільнення йому доведеться долати не тільки свої страхи, але також і чужі.
* * *
У Лівані звільнили британського заручника Джона Маккарті.
Начальство Підрозділу «А» вирішило, що настав час дозволити Зафарові відвідувати свого тата на Гемстед-лейн, 30. Спочатку Ґрінап казав, мовляв, хлопцеві треба зав’язувати очі, щоб він комусь, бува, не бовкнув про розташування будинку, та про таке не могло бути навіть мови, тож Ґрінап на своєму не наполягав. Того ж вечора Зафара привезли до нього, і його радість осяяла потворний інтер’єр будинку, перетворивши його на чудовий.
Йому зателефонувала схвильована Френсіс. Її попрохали конфіденційно повідомити йому про удостоєння «Гаруна і моря оповідок» Премії гільдії письменників як найкращої книжки року. «Вони просили зробити їм приємність і особисто прибути на вручення премії». Так, він і собі хотів би зробити приємність і там побувати. Поїхав до Майкла Фута, який сказав: «Гаразд. Ситуація змінилася. Треба ще раз зустрітися з Гердом і наполягати на своєму». Йому подобалася Майклова готовність боротися, якій не стояв на заваді поважний вік. А ще його спроможність випити неймовірну кількість віскі, з чим міг позмагатися хіба що Крістофер Гітченс[136]. Коли він випивав з Мітчелом, то йому не раз доводилося потайки виливати скоч у вазони.
Він розповів поліції про Премію гільдії письменників. Церемонія відбудеться 15 вересня у готелі «Дорче стер». Від групи захисту долинули звуки незадоволеного зітхання. «Ще не знати, Джо, що нагорі скажуть з цього приводу, — вагався Бенні Вінтерс, який у своєму жовто-брунатному шкіряному піджаку трохи скидався на Ленні Кравіца[137], тільки з коротшим волоссям. — Але ми спробуємо їх умовити». Спроба вилилася у появу похмурого і насупленого містера Ґрінапа у супроводі Гелен Геммінґтон, співробітниці поліції високого ранґу, яка спочатку тільки мовчала.
— Дуже шкода, Джо, — сказав містер Ґрінап. — Але я не можу цього дозволити».
— То ви не дозволите мені поїхати на Парк-лейн за літературною премією, — відповідав він повільно. — Ви не дозволите мені цього навіть тоді, коли лишень одна людина, організатор церемонії, заздалегідь знатиме про моє прибуття, а ми приїдемо туди після того, як усі вся-дуться за стіл, десь так хвилин за десять до початку самої церемонії вручення, заберемо премію й поїдемо ще до її
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Джозеф Антон», після закриття браузера.