Читати книгу - "Джозеф Антон"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
P.S. А як щодо тих офіційних пакистанських бланків (усіх бланків), які вимагають від кожного, хто заповнює їх, указувати свою релігійну належність і не передбачають відповіді «Жодна»? Відповідь «Жодна» вважається псуванням бланку, і тоді треба заповнювати інший бланк або ж наражатися часто просто на жахливі наслідки. Не знаю, чи такі самі вимоги існують в інших мусульманських країнах, але маю підозру, що все ж таки існують. Трохи занадто, Релігіє, правда? Невеличкий перебір, хіба не так? Щось на межі з фашизмом? Що це за такий клуб, який вимагає від усіх обов’язкового членства? Думаю, найкращі клуби — це клуби з обмеженим доступом, які роблять усе можливе, щоб тримати потолоч поза своїми стінами.
Обміркуй це також. Будь ласка.
Шановний Читачу!
Дякую тобі за твої добрі слова про мій твір. А чи не міг би я висловити думку про те, що свобода писати тісно пов’язана зі свободою читати, коли те, що ти читаєш, не вибирає, не перевіряє на благонадійність і не піддає цензурі жодне духовенство чи Обурена Громада. Відколи це твір мистецтва почали оцінювати люди, що не люблять мистецтва? Цінність твору полягає у любові, яку він народжує, а не у ненависті. Саме любов дозволяє книжкам жити. Будь ласка, продовжуй читати.
Напередодні новорічних свят він постановив собі виконати у наступному році такі завдання: схуднути, розлучитися, написати роман, опублікувати «Сатанинські вірші» у паперовій обкладинці й домогтися скасування фетви. Він знав, що не зможе їх усіх виконати. Проте три або ж чотири з п’яти — було б дуже непогано. Впродовж наступних шести тижнів він скинув п’ятнадцять фунтів. Для початку досить навіть добре. Купив свій перший комп’ютер. Як і багато людей, звиклих до друкарської машинки, він побоювався, що його письменницький стиль може змінитися в гірший бік. Багато років тому він і Фей Велдон мали творчий вечір у Кентиш-Тауні, і коли настав час для запитань і відповідей, якась жінка запитала: «Коли ви друкуєте, а тоді викреслюєте речення, ви продовжуєте друкувати далі чи виймаєте з друкарської машинки аркуш паперу, заправляєте чистий і починаєте все спочатку?» І він, і Фей відповіли, що виймають зіпсутий аркуш паперу й починають друкувати все заново, саме так. Як і багато інших письменників, він фетишизував надрукований текст без виправлень, і легкість, з якою на такій штуковині вносилися правки, а аркуш паперу залишався чистим, виявилася достатньою для того, щоб переконатися в доцільності її використання. Що менше часу він витрачав для передруковування, то більше мав для самого написання твору. «Прощальне зітхання Мавра» стане першим романом, набраним на комп’ютері.
Треба було продавати будинок на Сент-Пітерс-стрит. Він мав величезні витрати, тож потребував грошей. У той час коли таблоїдна преса продовжувала нарікати на високу вартість для Сполученого Королівства надання йому захисту, його власні ресурси майже вичерпалися. Він купив великий будинок (тепер робив у ньому ремонт), де надалі щасливо житиме разом зі своїми охоронцями, а ще уподобав собі куленепробивний «хвойдовоз». Також він придбав трикімнатну квартиру у Гемстеді, щоб Елізабет мала «публічну» домашню адресу, і купив він цю квартиру на її ім’я як подарунок. На щастя, Роберт Маккрум з видавництва «Фейбер і Фейбер» зацікавився його будинком в Іслінґтоні, і вони швидко домовилися про ціну. Проте продаж загальмувався, бо Роберту не вдалося продати свій власний будинок. Проте він казав, що його будинком цікавляться інші покупці, тож усе ж таки сподівався на швидкий його продаж.
Востаннє зустрівся з Дунканом Слейтером, що від’їжджав британським послом до Малайзії. Вони мали тригодинну розмову з такою розв’язкою: «уряд Її величнос-ти» вражений гучними заявами, які він почав робити, зокрема в Колумбійському університеті. «Герд визнає, що ви маєте величезну кількість прихильників, — сказав йому Слейтер. — Це не обов’язково також і його прихильники, проте їх багато і ними неможливо нехтувати». Міністр закордонних справ зрозумів, що справу Рушді так просто не замести під килим. «Можливо, нам удасться скасувати винагороду за вашу голову», — сказав Слейтер. Ну що ж, це було б дуже добре, відповів він. «Однак міністерство закордонних справ і з питань Співдружности не в захопленні від вашого наміру видати книжку в м’якій обкладинці», — додав Слейтер.
Кілька днів потому, на самий день народження Елізабет, вони дізналися, що в Анджели Картер рак перекинувся на другу легеню. Їй важко було дихати. Жити їй залишилося кілька тижнів. Про це розповіли її чудовому синові Алексу. Думка про таку втрату виявилася нестерпною, але, як казала його мати, чого не зцілити, з тим мусиш жити. Два тижні
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Джозеф Антон», після закриття браузера.