Читати книгу - "Джозеф Антон"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Він знав, і то напевно, що рак фанатизму, який поширюється мусульманськими громадами, зрештою, перекинеться на ширший світ поза ісламом. Якщо інтелектуальну битву буде програно — якщо цей новий іслам доможеться права на «повагу» і на те, щоб таврувати своїх супротивників й оголошувати їх поза законом, або ж, чому б і ні на їхнє фізичне знищення — то настане також і політична поразка.
Він увійшов у світ політики й намагався виступити із засадничими твердженнями. Проте за зачиненими дверима у кабінетах, де ухвалювалися рішення, ці засади рідко коли визначали політику. Це буде важка боротьба, ще тяжча від того, що йому доведеться боротися за відновлення більшої свободи в особистому й професійному житті. Необхідно буде воювати на два фронти.
Пітер Флоренс, який проводив літературний фестиваль у Гей-он-Вай, зв’язався з ним і запитав, чи має він бодай найменшу можливість узяти участь у цьому щорічному святі. Видатний ізраїльський письменник Девід Ґросмсан, як передбачалося, мав розмовляти з Мартіном Емісом, однак мусив скасувати свою поїздку. Було б просто чудово, казав Пітер, якби ви приїхали. Ми заздалегідь про вас не розголошували б. Публіка шаленіла б від радости знову вас бачити в літературному колі. Він дав попередню згоду; проте спочатку мусив поговорити про Пітерове запрошення з групою захисту, яка, своєю чергою, мала обговорити це питання зі старшим офіцерським складом Скотленд-Ярду, а оскільки запропонований захід відбувався поза межами юрисдикції лондонської поліції, то необхідно поінформувати про це ще й начальника поліції графства
Повис, щоб залучити місцевих патрульних поліцейських. Він уявляв собі, як старші офіцери закочували очі, знову він кудись преться, знову йому щось треба, проте рішуче наполягав на своєму і вирішив не піддаватися їхнім напучуванням сидіти собі тихо вдома й не муркати. Зрештою погодили, що він зупиниться на фермі Дебори Роджерс і Майкла Берклі, що поблизу Гея, й з’явиться на фестивалі, якщо тільки новина про це не пошириться до початку свята. Тож так і зробили. Він вийшов на сцену у Геї, і виявилося, що вони з Мартіном одягнені в однакові полотняні костюми; на півтори години він знову став письменником серед читачів. Імпортовані зі США «Сатанинські вірші» у м’якій обкладинці продавалися в Геї та всюди у Сполученому Королівстві, тож після всіх отих хвилювань і застережень сталося якесь заворушення? Нічогісінько такого. Стан справ не поліпшився, проте й не погіршився. У той час «Пенґвін» побоювався, щоб йому не почали мстити і відмовився від прав на публікацію книжки; усе минулося без жодних неприємностей. Цікаво, думалося йому, чи зауважив це Пітер Маєр?
Кожна із його поїздок у рамках кампанії на свою підтримку вимагала довгих днів або ж навіть тижнів підготовки. Точилися суперечки з місцевими силами безпеки, виникали проблеми з авіалініями, політиками порушувалися вже укладені домовленості, безкінечні підтвердження й скасування, піднесення й спади в політичній організаційній роботі. Френсіс, Кармел і він підтримували між собою постійний зв’язок, і кампанія перетворювалася на його роботу з повною зайнятістю. Минуть роки, і він скаже, що фетва коштувала йому щонайменше одного або ж навіть двох товстих романів; тому ж то, коли закінчилися ці темні роки, він поринув у письменницьку діяльність з подвійною силою. В ньому назбиралися книжки й прагнули вийти у світ.
Кампанія розпочалася у Скандинавії. У наступні роки він полюбить нордичні народи за їхню відданість найвищим засадам свободи. Навіть їхні авіалінії виявляли високу моральність й перевозили його без ускладнень. Усе ж таки дивний цей світ: у найскрутнішу для хлопця з тропіків годину він знаходить найближчих союзників на засніженій Півночі, хоча данці дуже переймалися своїм сиром. Річ у тому, що Данія експортувала велику кількість сиру до Ірану, тож якби її запідозрили у потуранні богохульникові, безбожникові і єретику, то від цього могла б постраждати торгівля. Данському урядові доводилося вибирати між сиром і правами людини, й спочатку він вибрав сир. (Ширилися чутки, що британський уряд спонукав данців не влаштовувати йому зустрічей. До данського видавця творів Ієна Мак’юена Яко Ґроота дійшли чутки, буцімто британці відраджували своїх європейських колег на материку від «вияву надто широкої підтримки».)
Та він усе одно поїхав до Данії як гість данського ПЕН-клубу. Елізабет полетіла разом з Кармел напередодні, а його доправили у Гітроу й через вхід для охорони повезли по льотному полю до літака, тож він став останнім пасажиром, що сів на борт лайнера. Його дуже турбувало, що інші пасажири, побачивши його, почнуть панікувати, проте летіли переважно данці, вітали його усмішками й рукостисканнями та непідробною безстрашною радістю. Коли літак відірвався від злітної смуги, він подумав: Може, я знову літатиму. Може, все буде добре.
У копенгагенському аеропорту з якихось причин ті, хто мав його там зустріти, чомусь його не помітили. Вочевидь, він був не такий уже й упізнаваний, як він собі гадав. Пішов аеропортом, минув охоронний бар’єр і провів мало не півгодини у залі прибуття, шукаючи когось, хто знав би, що сталося. На тридцять хвилин йому вдалося вислизнути з тенет безпеки. Йому хотілося сісти в таксі й поїхати, куди очі світять. Проте невдовзі до нього підбігли поліцейські, а з ними і його «опікун» Нільс Барфод з данського ПЕН-клубу, який, засапавшись, вибачався за непорозуміння. Вони пішли до автомобілів, що чекали неподалік, і він знову опинився у тенетах.
Про його прибуття — це вже наразі стало «нормою» — заздалегідь не оголошували. Члени ПЕН-клубу того вечора зібралися в музеї сучасного мистецтва «Луїзіана» й чекали на почесного гостя — Ґюнтера Ґраса, а Ґрас і справді
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Джозеф Антон», після закриття браузера.