Читати книгу - "Джозеф Антон"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Після шоу його ведуть на задвірки сцени до трейлера, повного сандвічів і діточок. Жодних шанувальниць гурту «и2»; якісь дитячі ясла. Заходить Боно, і його одразу обліплюють донечки. Він умів поговорити про політику — про Нікарагуа й протест проти захоронення небезпечних відходів атомної промисловости в Селлафілді, що у в північній Англії, про свою підтримку «Сатанинських віршів». Вони говорили не довго, проте дружба встигла зародитися.
Найджела Лосон і Джон Даймонд одружилися у Венеції. Як і всі її друзі, він дуже радів цій новині. Там, де Джон, завжди повно сміху. Вечірку з нагоди одруження вони влаштували в «Клубі Ґраучо», а весільний торт спекла Руті Роджерс за проектом, як вона висловилася, свого чоловіка, відомого архітектора. Джон із невинним виглядом: «Звісно, це неправда. Якби все це спроектував Річард, то інгредієнти були б ззовні».
Німеччина була найбільшим торговельним партнером Ірану. І він вирушав саме до Німеччина. Крихітна і несамовита Теа Бок, член німецького бундестаґу, мала намір, як вона казала, зробити так, аби він зустрівся з «усіма і кожним». Але передусім їм треба дістатися Бонна, а він не міг летіти «Люфтганзою» чи «Бритіш еарвейз». Тож Теа Бок прислала маленький приватний літачок, яскраво-червоний, схожий на аероплан з якоїсь історії про Першу світову війну: «Біґлз[164] і Фетва». Літак був настільки малий і старомодний, що віконечка в ньому відчинялися. Летіли дуже низько, і його страхала думка, що вони можуть урізатися в пагорб або ж у якийсь церковний шпиль. Здавалося, вони їдуть по небу на індійському скутері-рикші. Проте погода стояла хороша, був сонячний безвітряний день, і пілот на своєму літальному апараті без пригод дістався до самісінької німецької столиці, де його зустрічі, завдяки зусиллям Теи Бок, пройшли настільки вдало, що іранці аж зубами скреготали від злости з огляду на теплий прийом Рушді лідером соціал-демократів Бйорном Енґгольмом і спікером бундестаґу Рітою Зюсмут, а також багатьма іншими знаними членами німецького парламенту; позаяк міністр закордонних справ Клаус Кінкель на той час перебував за кордоном, у міністерстві закордонних справ Салмана Рушді приймав голова культурної секції цього ж міністерства доктор Шрімер. Відтак на німецькому телебаченні із сердитою заявою виступив посол Ірану і, зокрема, заявив: він певен, що через цього чоловіка Німеччина не піддаватиме небезпеці стосунки з Іраном. Він також припустив, що американські чи ізраїльські спецслужби можуть убити безбожника, поклавши вину на мусульманських кілерів, аби виставити Іран у непривабливому світлі.
Наступного дня іранського посла Госсейна Мусавяна викликали до МЗС Німеччини. «Ми захищатимемо пана Рушді, — сказав опісля заступник міністра закордонних справ. — Після відвертої розмови, що відбулася між нами, він [посол Ірану] зрозумів, що саме так і буде». Припущення про замах на вбивство американських чи ізраїльських спецслужб опісля назвали «абсурдним». Посол Мусавян заявив, що його зауваження «вирвали з контексту».
Френсіс сказала, що мав місце імпульс, але чи досягнуто критичної маси? Один з її улюблених виразів. Наразі ні. Бредфордська рада мечетей зробила чергову неприємну заяву, в якій стверджувалося, що кампанія на його підтримку тільки погіршує стан справ, і письменникові не варто сподіватися на якесь «відтермінування» покарання з боку мусульманської громади. Президент ради Ліакат Гусейн вочевидь вважав себе дуже поважним діячем, що каже дуже поважні речі. Проте його голос сприймався як голос з минулого. П’ятнадцять хвилин його слави минули.
Він прибув до Стокгольма, де йому мають вручити премію імени Курта Тухольскі, якою нагороджують письменників, що зазнають переслідувань, і де він виступить зі словом перед Шведською академією. Поза сумнівом, Ірану дуже не сподобалося присудження йому цієї премії. Заговорив голова правосуддя Ірану, а також щедрий аятола Санеї. Шановний Главо Неправосуддя, почав було писати уявного листа, але потім облишив цю справу. Деякі люди не заслуговують, аби до них писали навіть уявних листів. Мій шановний Санеї Щедрий! Хотів би привернути Вашу увагу до ймовірного заколоту. Ви зі своїми приятелями можете закінчити як духи Блая[165], пливучи у відкритому морі за течією в малому човнику, сподіваючись дістатися берегів Тимору.
Шведська академія зібралася у чудовій залі в стилі рококо на горішньому поверсі старої стокгольмської біржі. Навколо довгого стола стояло дев’ятнадцять крісел, оббитих лазуровим шовком. Одне призначалося для короля — якщо він прийде; якщо ж він не приходив, а так ставалося завжди, то воно залишалося порожнім. На спинках усіх решти крісел виднілися римські цифри від І до ХУНТ. Коли хтось із академіків помирав, обирали нового члена, який займав порожнє місце й сидів на тому стільці, допоки він чи вона також не потрапляв до вищої небесної академії. Йому одразу пригадався чудовий три-лер Ґ.К. Честертона «Чоловік, що був Четвергом» про анархістський осередок, семеро членів якого мали конспіративні імена за назвами днів тижня. Проте він сидів не серед анархістів. Його удостоїли права увійти у свята святих літератури — у залу, в якій вручали Нобелівську премію, і він мав нагоду звернутися до поважного й прихильного товариства сивочолих знаменитостей. Академіки Ларс Гюлленстен (XIV) і Керстін Екман (XV), які не побажали сидіти за цим столом на знак протесту проти легкодухости у справі фетви, не прийшли на вручення премії. Їхні порожні крісла служили всім решта німим докором. Це засмутило його, бо він сподівався принести загальне примирення. Запрошення Академії -це своєрідна компенсація за її тривалу мовчанку. Сама присутність його у залі вказувала на її підтримку. Дев’ятнадцяте крісло без номера присунули до стола поряд з кріслом для короля, тож він сів у нього, відтак виступив зі своїм словом і відповідав на запитання, аж поки академіки вдовольнилися. Елізабет, Френсіс і Кармел спостерігали за перебігом церемонії, сидячи на вишикуваних біля стіни кріслах.
Посеред дискусії
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Джозеф Антон», після закриття браузера.