Читати книгу - "Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Даруйте, добродійко Саломе, матушка Єфимія була на цілий десяток років старша від Дати Туташхіа. Я не думаю, що їх могло зв’язувати почуття кохання або захоплення...
— Не знаю, мені й тепер не зрозуміло багато чого, але що між ними було кохання, велике і зовсім незвичайне,— це безперечно... Так це чи інак, сидимо ми: Тамар і Магалі Зарандіа, Дата Туташхіа, Шалва ось і ми з тітонькою — п’ємо чай. Балачка за столом уже танула, час від часу обриваючись мовчанкою, і тоді матушка Єфимія й сказала:
— Неправедно живеш, Дато!.. За гріхами людськими йде гнів божий, людському роду і без тебе вистачає випробувань, а скільки через твої гріхи долучається лиха — навіть тут і заразі — Матушка Єфимія підняла перст лівої руки, і настала моя черга.
— «Кожне ж дерево, що доброго плоду не родить, буде зрубане та й в огонь буде вкинене». Від Матвія, три, десять.
Але Єфимія добре розібрала мої слова і, глянувши мені у вічі, спитала суворо:
— Ти про що це, рабо?!
— «Хто-бо підноситься — буде впокорений, а хто впокоряється — той піднесеться». Від Луки, чотирнадцять, одинадцять,— випалила я перше, що мені на думку спало.
Ігуменя подивилася на мене з сумнівом і промовила задумливо:
— На такий випадок доречніше сказати: «Любіть своїх ворогів, добро робіть тим, хто ненавидить вас...»
— Від Луки, шість, двадцять сім,— уточнила я, а ігуменя повела далі:
— «Якою мірою будете міряти, такою відміряють вам!..»
— Від Марка, чотири, двадцять чотири! — не відставала я, а ігуменя милостиво кивнула.
— Усе від бога! — промовив Дата Туташхіа.
Матушці Єфимії здалося, він жартує, і вона враз одрізала:
— Ні! «Город треба полоти...» — це нечистий підказав тобі. Ти повстав проти зла, але зла злом не вб’єш. Коли насильством підеш проти насильства, в одному місці зло вирвеш, це правда, але на тому місці виросте багато нового зла. Ти цього не бачиш або не хочеш бачити! — Єфимія знову підняла руку й подивилася на мене.
Де мені було подітися від її яструбиного ока!
— Написано: «Дім мій — дім молитви», а ви З нього зробили «печеру розбійників». Від Луки, дев’ятнадцять, сорок шість.
Єфимія одвела від мене очі, і я випалила:
— «І як про війни почуєте ви, і про воєнні чутки,— не лякайтеся, бо статись належить тому». Від Марка, тринадцять, сім.
Магалі Зарандіа не витримав і засміявся. Єфимія насторожено огляділа нас.
— Вибачай мені, матушко! — Обличчя в Магалі набуло побожного вигляду.— Я був здивований, що дівчинка так добре знає євангеліє.
— Не дівчинка,— раба божа! — суворо виправила матушка Єфимія і обернулася до Дати.— Немає мети, яка могла б виправдати стільки гріхів, скільки ти звалив на себе. До чого призводять твої вчинки, ти знаєш не гірше за мене. Коли Кіліа застукав тебе і оточив будинок Бечуні Пертіа, твої друзі взяли хлопців Куруа заложниками. Менший збожеволів і досі не прийшов до пам’яті, все нездужає,— Єфимія перехрестилася.— Ти хотів у особі Куруа знищити зло? Але перед ким і в чому винен його хлопчик?! У Хашурі ви ввірвалися до Кандурі і змусили його гостей засипати господаря в тоне крупами — хіба не смішно? Ні, не смішно! Кандурі задушив Дастурідзе чи як там його, а звернув на вас. Управитель Амілахварі й понині у в’язниці, не може довести, що не він навів вас на дім Кандурі. Нібито й здолали негідника, вирвали зло, а дивись, на місці цього зла скільки іншого зла проросло! А скільки ще можна назвати гріхів і того, що ти навитворяв! Та хіба перелічиш усе, чого накоєно в Грузії твоїм іменем відтоді, як ти взявся город полоти?! Ну, змусив ти Тордуа вбити Кацаріа. Так той Тордуа й торочить, як ти йому звелів: «Не я вбив, а Дата Туташхіа». Тільки не повірив йому ніхто, і заслали бідолаху на каторгу...
— Кацаріа згвалтував жінку Тордуа у нього ж на очах! Чого ж дивуватися, коли він убив гвалтівника? — мовив Туташхіа.
— Але спіймав того гвалтівника ти. Ти й привів його в пацху до Тордуа, і зброя була твоя. Коли б ти не зробив цього, на нашій грішній землі на одне вбивство було б менше, і на чотирьох сиріт менше було б у бога. Та й бідолаха Тордуа сидів би дома з своєю жінкою й дітьми, а не мучився б на каторзі. Ну й що, збавив світ від зла? Ти ж простий смертний, хто дозволив тобі жити так, як ти взявся жити? «Я не мир принести прийшов, а меча» — це право мають лише месії.
— Від Матвія, десять, тридцять чотири,— докинула я швиденько, а ігуменя Єфимія вела далі:
— Лише месії! Та й вони тільки тоді можуть ним скористатися, коли час і потреба настали, а не коли їм забагнеться.— І знову зметнулася рука ігумені Єфимії.
— «Тож віддайте кесареве — кесареві, а богові — боже!» Від Луки, двадцять, двадцять п’ять,— пробурмотіла я собі під ніс, а вголос: — «А хто в темряві ходить, не знає, куди він іде...» Від Іоанна, дванадцять, тридцять п’ять.
Матушка Єфимія почула і те й друге, але не сказала жодного слова. Тоді я зрозуміла, а згодом і зовсім переконалася, що з плином часу моя наставниця сама втяглася в мою гру з євангелієм. Я зрозуміла це, коли одного разу, звелівши навести вислів, який підтверджував би її думку, вона одразу ж попросила мене промовити інший, протилежний змістом. Я відповіла, не загаявшись ані на хвилину, а вона надовго поринула в свої думки. «Це в тебе сатанинське»,— сказала вона мені тоді.
— Великі гріхи твої, Дато,— правила своєї матушка Єфимія,— великі, і немає ліку їм. Хочу зрозуміти, з якого боку підкрався до тебе сатана, якою стежкою йшов, крізь яку щілину проліз у твою душу. І як зумів вигнати з тебе добро і благодать... Скажи мені, навіщо ти все це робиш?!
— Хіба не зрозуміло? — спитав Дата Туташхіа і обвів очима всіх, хто сидів у кімнаті.
— Зовсім не зрозуміло! — відповіла
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі», після закриття браузера.