Читати книгу - "Цілитель Азаринту, Рейгар"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
ШІСТНАДЦЯТЬ
Трудоголіки
. – .
Ілея не витрачала багато часу на те, щоб кинути в рюкзак мотузку, мисливський ніж і запасний комплект одягу. З її загоєнням відпала потреба в перевязках тощо. З огляду на її здатність літати, вона задавалася питанням, наскільки корисною для неї була вся ця вправа, але вона начебто побачила сенс Клер. Решту свого рюкзака вона наповнила сухими продуктами – вяленим мясом, сухофруктами та горіхами.
.
Вона приєдналася до інших зі своїм худим рюкзаком і посміхнулася важкому спорядженню Клер.
— А намет тобі справді потрібен? — спитала Ілея.
Клер подивилася на неї з якоюсь розгубленістю. — Як ти дожив досі?
.
Це звучало не як звинувачення, а як серйозне питання.
Я можу зцілитися. І в мене є спротив. Я думаю, що про все інше подбає життєва сила.
Сон у пустелі справді не повинен бути для тебе проблемою,—сказала Єва, глянувши на Клер. — Без образ.
.
Я... Я просто намагаюся бути готовою, - сказала Клер, зсуваючи свій масивний рюкзак, з легким румянцем на щоках.
Ось для чого ця вправа, - сказала Ілея. Ми не єдині, хто може винести з цього урок. Я впевнений, що там є щось корисне, але все це вам не знадобиться. Крім того, це вбє вашу маневреність і зробить скритність набагато жорсткішою.
— Пісні пакети мають свої переваги, — кивнула Єва. Її власний рюкзак був меншим і забарвлений таким чином, що зливався з її шкірою.
.
Клер, здавалося, не дуже зраділа цьому, але зробила кілька нотаток. Через кілька хвилин до них приєдналися Кіріан і Тріан, і група вирушила в дорогу.
.
Невдовзі вони дійшли до центрального ліфта. Тінь, яка стояла біля входу, підтвердила, що вся їхня команда була присутня, і їх пропустили.
, -
Вони увійшли у величезний коридор, освітлений чарівними лампами, які привели їх до ліфта, і після двохвилинного спуску одна зі стін відпала, відкриваючи величезний підземний ландшафт під ними.
.
Дух захоплювало.
.
Тут росли дерева різних порід, озера і навіть гори. Стеля печери була така далека, а стіни такі далекі, що Ілея подумала, що вони вийшли у відкриту долину по той бік гори.
.
Все це освітлювалося палючим сонцем вдалині. Він був далеко не таким великим і яскравим, як сонце на справжньому небі, але в порівнянні з чарівними вогнями, які Ілея зустріла в підземеллі Талін, він давав трохи більше освітлення, хоча температура насправді не змінилася.
— Сонечко зробили? — спитала Ілея.
.
— Не будь дурним, — сказав Тріан.
— Руна, — сказала Клер з гордою посмішкою.
— Знаєш, як це було зроблено? — спитала Ілея.
.
Поняття не маю, але робота з рунами задіяна, я це знаю.
?
— Це пустеля? — вигукнула Єва, показуючи пальцем.
Ілея примружила очі і побачила, що помітила Єва. Ділянка землі, повністю вкрита піском. Кілька кілометрів. Вся Гавань була в багато разів більша за сам Рейвенхолл.
?
У них тут все це внизу?
.
Різноманіття тут сфабриковано, — сказала Клер. Жоден природний простір не був би таким.
Ширяюча куля сонячного світла, що ширяє позаду, ніби видавала його, - сказала Єва.
.
Він справді схожий на сонце, але не такий яскравий, подумала Ілея, хоча їй все одно довелося відвести погляд після того, як вона дивилася на нього більше кількох секунд.
.
Озера виглядали досить реальними. Вони відбивали світло і були оточені лісами ялин. Інші ділянки були всі берези, а інші ділянки були вкриті скелястими пагорбами. Кілька річок протікали через всю Гавань. Вгорі не було хмар, але стеля печери була вкрита чарівними вогнями та блакитними кристалами, які створювали ілюзію неба вгорі.
Спуск з ліфтом зайняв ще кілька хвилин, дозволивши їм оглянути визначні памятки.
— Як вони все це живлять? — спитала Ілея.
Він був створений тисячоліттями минулого. Він покритий рунами і хитромудро збалансований, - сказала Клер.
.
Це не дає відповіді на запитання,—сказала Єва.
.
Я не знаю. Я не знаю, чи хтось це робить, не зовсім, - сказала Клер.
А Долоня відмовляється дати поглянути на Вірилью вченим. Це зарозуміло. Їхні дослідження дали так мало, - сказав Тріан.
— Але хіба Долоня не збудувала це місце, — сказала Єва. — Навіщо це досліджувати?
Це Гавань Ерегара. Він нібито був стародавнім Старійшиною Долоні, але він оповитий таємницею, - сказала Клер. Вони не знають, як це місце було побудовано і чому.
.
Це те, що вони кажуть усім,—сказала Єва.
— Саме так, — додав Тріан.
,
Звук зупинки платформи перервав розмову, і всі вийшли з напіввідкритої шахти ліфта на гравій.
.
Запахи різної рослинності, сліпуче сонце і спів птахів змусили Ілею подумати, що настала весна.
Вона заплющила очі і кілька разів вдихнула і видихнула. Її крила розправилися позаду, і вона злетіла в повітря. Краєвид змінився, коли вона злетіла вгору, і величезний краєвид знову зник перед нею, її вигідна точка зору стала ще кращою.
Ліворуч був ліс, між якими були озера і навіть болото. Вдалині виднілися дві величезні гори.
.
Це божевілля... — подумала Ілея, спускаючись знову, її розум відкидав правду цього місця. Вона розглядала можливість того, що вони були в якомусь кишеньковому вимірі, можливо, щось на кшталт її пристрою для зберігання.
?
Це реально? Немає ілюзій? — запитала Єва, коли Ілея приземлилася.
.
Я вважаю, що є деякі ілюзії, але в основному це повязано з освітленням, щоб приховати стіни печери. Більшість з того, що ви бачите, є реальним, - відповіла Клер.
Метал співає для мене, - сказав Кіріан з рідкісною посмішкою. Його так багато тут, під землею. Руни, висічені всередині, міцні і... старий, — додав він, ідучи по колу, широко розплющивши очі.
.
— Гарне місце для зимових канікул, — сказала Ілея, і Єва посміялася. Пройдисвіт-ілюзіоніст притулився до скелястої стіни, по якій вони щойно спустилися, дивлячись на сцену попереду. цінюючий.
Ілея подивилася на високі дерева за кількасот метрів попереду. Ліворуч виднілися вкриті травою пагорби. Вона навіть побачила вдалині кілька оленів, що рухалися.
.
— Ерегар, га, — пробурмотіла вона.
.
Я не очікую, що він побудував все це сам, - сказала Клер.
.
Я не здивуюся, якщо він просто знайде її. Стародавні руїни чи щось таке, що залишилося позаду, що він вважав своїм власним творінням, — сказала Єва, нахмурившись.
— Це
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Цілитель Азаринту, Рейгар», після закриття браузера.