Читати книгу - "Житія Святих - Травень, Данило Туптало"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Коли вони затрималися в Римі, розхворівся святий Константин і прийняв від Бога одкровення, яке у видінні йому було, і сповіщення про кончину свою, і веселився духом весь день той, співаючи так: "Сказали мені, увійдемо у доми Господні, возвеселиться мені дух, радіє моє серце". Наступного ж дня прийняв на себе святу схиму і перейменований був на Кирила, і лежав у хворобі п'ятдесят днів. Тоді, вручивши єпископство своє старшому братові своєму Методію, передав дух свій Господеві — і похований був славно в церкві Святого Климента, у якій же і частку святих Климентових мощів, яку вони принесли, було покладено. Після смерти святого Кирила преподобного Методія поставлено було єпископом Моравії, і пішов туди, мав престол свій у Панонії-граді, на місці святого апостола Андроника, учня і родича Павлового, що там колись єпископствував. Його наслідуючи, цей святитель і учитель Методій багато показав подвигів і трудів, віру святу розширюючи, з жидами і з єретиками сперечаючись, біди і вигнання терплячи, ще ж і книг багато з грецької мови на словенську переклав і добре паствою багато років керував. Тоді перейшов до Господа, для Нього ж апостольськи з братом своїм святим Кирилом усім серцем працював, і обидва разом перед Ним стали у житті вічному, славлячи Його зі всіма святими на безконечні віки. Амінь.
Про козарів
Козари, яких же греки хазарами, римляни ж хазарами називали, були народом скитським, мови словенської, чи руської, край же їхній був поблизу Міотійського озера, яке й Мертвим морем називається, в яке Донріка, що Азію від Європи відділяє, впадає. У тому краї спочатку жило плем'я першого сина Яфетового Темера, що називалися раніше гемери. Тоді греки прозвали їх кимери, руською мовою ж звані були цимбри, вони ж і Міотійського озера гирло, яке в Понт Євксінський впадає, назвали Босфор Кимерійський, тобто тіснота моря Кимерійського. Коли ж ті цимбри звідти по північних краях розсіялися і в инші пізніше перемінилися народи, як же в литву, в жмодь, в /оти й инші, тоді в тому краю Меотійського озера і кимерійського Босфора плем'я одне, назване скитським, з гір Аланських, прозвані після того аланами, з ріки, що Козара називається, — козари, осіли й за довгий час розплодилися вельми і розселилися по двох боках Дону, і в Азії — аж до Волги, що в Каспійське, чи Хвалнійське, море впадає, і в Європі — аж до Дніпра, що в Чорне море входить. З них же частина немала, перейшовши Дніпро над Чорним морем, його ж і Євксінським Понтом називають, поселилися, де нині Очаків, і Білгород, і далі, бо й Панонії досягли, але вже там иншими іменами прозвані були: то авари, то гуни, і в инші перемінилися народи. Були вдачею грубі, дикі, негарні на вигляд, звичаї у них були, яких же нині татари не відмовляються, більше їх у степу, аніж у містах жило, без хат, у шатрах і наметах, переходячи з місця на місце заради паші для худоби. Харчувалися ж зіллям і м'ясом більше, ніж хлібом, м'ясом же напівсирим. А у війнах були вельми хоробрі і для всіх страшні.
Старійшиною ж їхнім був каган (иноземні літописці називають Хасан чи Хаян). Назва ж та "каган" не ім'я власне людини, але титул старійшинства, як же у нас цар чи князь.
Про хоробрість народу того багато можна знайти в давніх літописців грецьких і римських. А найбільше Царгородові важкими були: морем приходили під град той, під ним же й переможені були чудесно за царювання Іраклія, коли патріархом був Сергій, силою непереможною Пречистої Богоматері, яка град свій від тих поган козарів, як же і від персів, що з ними були у змові і разом града добивалися, захистила, як же про те розлого написано в синаксарах акафісних, у п'яту суботу Великого посту на несідальному читаних.
Після того нескоро, десь через років сто і більше, Лев Ісаврянин, цар грецький, хотівши той козарський народ собі примирити, взяв за сина свого Константина (прозваного Копроним) доньку в кагана, козарського князя, і, охрестивши її в Царгороді, назвав Іриною (не та ж це Ірина, яка після того зробила православ'я, але инша, раніша). Ця народила Копрониму сина Лева, його ж за матір'ю прозвано "козарин" чи "хазарис", бо від матері-козарині народжений був (той Лев Козарин мав дружину, також Іриною йменовану, як же й мати його, та-бо друга Ірина з малим сином Константином після мужа свого Льва Козарина залишилася вдовою, вчинила православ'я, відкинувши іконоборну єресь Сьомим Великим Вселенським Собором). Із часу взяття ж доньки каганової в подружжя Копрониму жили козари з греками наче в мирі, проте инші словенські руські народи надокучали після того грекам. Почали козари помалу навчатися християнської віри від сусідів своїх херсонесців, і коли ученням святих учителів слов'янських Константина і Методія немала частина їх прийняла Христову віру, подружилися з херсонесцями, навчилися від них добрих звичаїв і чесного, християнам відповідного життя, й оселилися з греками у Таврії і Херсоні, через що дехто з космографіє і Тавріею, і Херсоном, Хазарією чи Козарією край назвали, бо козари з греками там змішалися.
Мали ж козари здавна перед хрещенням володіння над Києвом і над иншими деякими руськими краями, і данину з них брали — білчачі шкірки з кожного дому і з плуга по шелягу. Але пізніше Аскольд і Дір, прийшовши з Великого Новгорода від князя Рюрика, сіли в Києві і не дали данини козарам, тоді, після Аскольда і Діра, Олег, княжачи в Києві, забрав у козарів північ і Радимичі.
Після Олега княжив Ігор Рюрикович, після нього — Святослав Ігорович, батько великого Володимира. Той Святослав (як про нього святий Нестор пише) пішов на Оку-ріку і на Волгу і побачив, що вятичі дають данину козарам, — і відняв їх у козар. Після того всією воєнною силою пішов на козарів, також і козари з князем своїм каганом ополчилися, проти нього вийшли, і билися міцно, і здолав Святослав козарів, і град їхній Білу Вежу взяв, і данину на них наклав. Проте лише тих козарів Святослав собі покорив, які були в Європі, по цей бік Дону. А по иншому боці Дону, в Азії, були козари, вірою християни, своє мали володіння, допоки инший народ, що називався половцями, який із готського народу вийшов (а готи із цимбрів вийшли),
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Житія Святих - Травень, Данило Туптало», після закриття браузера.