Читати книгу - "Фінансист, Теодор Драйзер"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
— Та ви молодець, Френку! — вигукнув він. — Ви невдовзі будете оточені такою мережею позовів, що ніхто через неї не проб’ється. Всі ваші кредитори будуть вести безперервні позови один супроти одного.
Ковпервуд посміхнувся.
— Я хочу лише виграти час — більше нічого, — відгукнувся він.
І все ж таки вперше в житті він відчував себе пригніченим, бо тієї справи, що упродовж стількох років поглинала всю його енергію і розумові сили, більше не існувало.
Головною причиною його занепокоєння були не п’ятсот тисяч доларів, які він узяв із міського казначейства (хоча він знав, що звістка про цю позику вкрай розбурхає громадську думку і фінансовий світ), врешті-решт, це була законна або принаймні напівзаконна операція, — а шістдесят тисяч доларів у сертифікатах міської позики, які він своєчасно не здав в амортизаційний фонд і тепер не міг би здати, навіть якби потрібна для їхнього викупу сума звалилася на нього просто з неба. Сертифікати вислизнули з його рук, і це було незаперечним фактом. Ковпервуд сушив голову над тим, як вийти зі становища. Єдине, що можна зараз зробити, вирішив він нарешті, — це піти до Молленгауера або Сімпсона. Він особисто не знав ані того, ані іншого, але після розриву з Батлером йому більше не було до кого звернутися — і сказати їм: щоправда, поки я не в змозі повернути п’ятсот тисяч доларів, але якщо проти мене не порушать карні переслідування, які позбавлять мене можливості згодом відновити свою справу, то я даю слово повернути всі ці гроші до останнього цента. Якщо вони на це не підуть, і його справі буде завдано непоправної шкоди, тоді нехай чекають, поки він зволить відшкодувати ці гроші — чого, ймовірно, ніколи не станеться! Але, щиро кажучи, він і сам напевне не знав, як навіть вони, зважаючи на всю їхню могутність, могли б призупинити судове переслідування. У його бухгалтерських книгах значилося, що він винен цю суму міському казначейству, а в книгах міського казначейства значилося, що п’ятсот тисяч доларів числяться за ним. Крім того, існувала місцева організація, яка називалася «Громадянська асоціація допомоги міському самоврядуванню», яка час від часу ревізувала громадські фонди. Присвоєння Ковпервудом міських коштів не сховається від її ока, і тоді може бути призначене громадське розслідування. Про цю справу вже знали багато приватних осіб, наприклад, кредитори, які зараз перевіряли його звітність.
Так чи інакше, але Ковпервуд вважав за необхідне зустрітися з Молленгауером або Сімпсоном. Попередньо він вирішив переговорити з Гарпером Стеджером.
Отже, через декілька днів після закриття контори він викликав його і розповів йому про цю операцію, не повідомляючи, втім, про те, що він зовсім не збирається здавати облігації в амортизаційний фонд, перш ніж його справи не залагодяться.
Гарпер Стеджер — високий, худорлявий, елегантний — мав приємний голос і прекрасні манери, хоча хода його дивним чином нагадувала ходу кота, який відчував наближення собаки. Його видовжене тонке обличчя належало до того типу, який дуже подобається жінкам; блакитні очі, волосся каштанове, з рудуватим відтінком. Його пильний загадковий погляд, спрямований поверх тонкої руки, — він мав звичку в задумі прикривати нею рот і підборіддя, — справляв сильне враження на співрозмовника.
Він був жорстокою людиною, але його жорстокість виявлялася не в діях, а в цілковитій байдужості до всього на світі; для нього не існувало нічого святого. Він не був бідним, не був і народженим у бідності. Природа наділила його гострим розумом, спрямованим головним чином на те, що було рушійним стимулом у його роботі, — на досягнення ще більшого багатства і популярності. Співпраця з Ковпервудом відкривала широкий шлях до збагачення. Крім того, Ковпервуд дуже цікавив його. Жодним зі своєї клієнтури Стеджер так не захоплювався.
— Нехай порушують судове переслідування, — сказав він, миттєво розібравшись як досвідчений юрист із усіма деталями становища. — Звинувачення буде чисто формальним. Якщо навіть справа дійде до суду (що я вважаю малоймовірним), то звинувачення зведеться до розтрати або присвоєння сум довіреною особою. У цьому разі довіреною особою були ви. І єдиний вихід зі становища для вас — показати під присягою, що ви отримали чек із відома і згоди Стінера. Тоді, мені здається, вам буде пред’явлено суто формальне звинувачення в перевищенні прав, і навряд чи знайдеться склад присяжних, який зважиться винести обвинувальний вирок тільки на тій підставі, що між вами і міським скарбником існувала не цілком законна домовленість. І все ж я ні за що не ручаюся — ніколи не знаєш заздалегідь, що скажуть присяжні. Це з’ясується лише в процесі розгляду. Все буде залежати від того, до кого суд поставиться з більшою довірою — до вас чи до Стінера. А ще від того, наскільки верховоди міста будуть зацікавлені в тому, щоб знайти цапа-відбувайла і вигородити Стінера. Тут заковика — в майбутніх виборах. Якби ця паніка сталася в інший час...
Ковпервуд порухом руки зупинив Стеджера. Це він і сам знав.
— Усе залежить від того, як вважатимуть за потрібне діяти наші політики. А в них я не дуже впевнений. Склалася дуже непроста ситуація. Зараз цю справу вже не вдасться замовчати.
Розмова велася в будинку Ковпервуда, в його робочому кабінеті. І він спитав:
— А скажіть-но, Гарпере, що мені загрожує, якщо мене звинуватять у привласненні коштів довіреної особи, і суд визнає мене винним? Скільки років тюремного ув’язнення це обіцяє в гіршому разі?
Стеджер замислено потер підборіддя.
— Як вам сказати… — промовив він нарешті. — Питання це досить серйозне. Закон твердить: від одного до п’яти років. Але зазвичай у таких справах вирок не перевищує трьох років. Звісно, у вашому випадку...
— Ой, та годі вам! — з прикрістю в голосі перервав його Ковпервуд. —
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Фінансист, Теодор Драйзер», після закриття браузера.